OM KRATERN VID CANYON DIABLO, ARIZONA. 255 



som förflutit efter kraterns bildning, erhåller man af de dvärg- 

 artade cederträd, hvilka här och hvar växa på kraterranden, 

 och hvilka visa sig vara intill 700 år gamla. Detta är alltså 

 kraterbildningens och meteorjärnfallets minimiålder. 



Det ligger nära, att i detta sammanhang taga i betrak- 

 tande erfarenheterna rörande den hastighet, hvarmed meteo- 

 riter i allmänhet träffa jordytan och den genomträngnings- 

 förmåga, som direkt iakttagbara fall af meteorstenar visat. 

 Man måste därvid skilja mellan den hastighet, som en meteor 

 har, då den inträder i jordatmosfären eller befinner sig högt 

 öfver jordens yta, och den hastighet den äger, då den ned- 

 faller på jordytan. Den förra af dessa hastigheter är af kos- 

 misk storhetsordning och uppgifves af olika iakttagare från 

 10 — 100 km. i sekunden; olikheten mellan dessa tal kan väl 

 delvis vara beroende på, huruvida meteoritens rörelse går i 

 samma eller motsatt riktning som jordens. Då stenarna nå 

 jordytan är den kosmiska hastigheten tillintetgjord genom 

 luftmotståndet, och fallhastigheten synes, åtminstone då det 

 gäller kroppar af mindre dimensioner, öfverensstämma med 

 hastigheten hos en fritt fallande kropp. 



Erfarenheten från direkt iakttagna meteoritfall synes 

 ådagalägga, att den hastighet, med hvilken meteoriterna nå 

 jordytan, kan vara mycket olika. Hesslemeteori terna, så vidt 

 kändt det första fall i Sverige, från h vilket stenar blefvo till- 

 varatagna, ägde rum nyårsdagen 1869 på ett af nyfallen snö 

 betäckt område. På grund af dessa gynnsamma omständig- 

 heter blefvo c:a 700 stenar tillvaratagna med en vikt från 

 1700 gr. till Vio gr- Det visade sig därvid, att äfven de 

 större styckena med en vikt af mer än 1 kg. icke förmådde 

 genomtränga ett istäcke af ett par tums tjocklek. Att 

 hastigheten icke kunde vara stor, ådagalägges äfven där- 

 utaf, att stenarna, hvilka äro så spröda, att de gå sönder, 

 om de kraftigt slungas mot en hård yta, icke gingo sönder vid 

 nedfallandet. Liknande erfarenheter angifver Nordenskiöld 

 från Ställdal fallet den 28 juni 1876. En sten vägande 8,5 kg. 

 hade sålunda endast gjort ett 9 tums djupt hål i en sädes- 

 bevuxen rågåker. Å andra sidan visade sig vid ett meteor- 



