OM KRATERN VID CANYON DIABLO, ARIZONA. 261 



på en storcirkel. Cranbournemeteoriten däremot, som är be- 

 lägen på motsatta sidan af jorden, har tydligen haft en annan 

 falltid. 



PiCKERiNG gör ett försök att identifiera detta fall med 

 vissa kända meteoritsvärmar och kometer. På grund af det 

 förhållandet, att ett så stort antal järnstycken äro strödda 

 öfver nordamerikanska kontinenten utan att de i högre grad 

 förstörts af vittring, drager han den slutsatsen, att fallet icke 

 kunde hafva ägt rum under någon aflägsen geologisk period, 

 och utaf de siffror, som Barringer har föreslagit för Canyon- 

 Diablo-järnets falltid, nämligen högst 5,000 och lägst 700 år, 

 anser han den senare såsom mest sannolik. Han håller icke 

 för osannolikt, att det genom historiska urkunder bestyrkta 

 fenomenet, då i augusti månad år 1029 »ett stort antal stjär- 

 nor med starkt buller och ljus passerade genom atmosfären», 

 kunde sättas i samband med fallet af dessa järnmassor. I 

 det sammanhanget påpekar han, att de stora mexikanska 

 järnblocken, som voro kända redan af indianerna, af dessa 

 ansågos heliga, hvilket angifver, att man iakttagit deras ned- 

 fallande från himlen. 



Vid försöket att identifiera detta meteorjärnfall med nå- 

 gon känd komet utgår Pickering från det förhållandet, som 

 framgick ur Barringer's och Tilghman's undersökning af 

 järnets fördelning kring kratern, nämligen att meteoriten kom- 

 mit från nordost. Canyon-Diablo-kratern är belägen på 36:te 

 graden nordlig latitud, och kometens radiationspunkt måste 

 således hafva varit ännu nordligare. Danna omständighet ute- 

 sluter redan Vio af alla kända kometer. Af de få, hvars banor 

 f. n. skära jordbanan såsom angifves af deras tillhöriga meteor- 

 svärmar, kan man därför eliminera dem som äro förenade 

 med Lyriderna och Leoniderna. Perseidernas radiationspunkt 

 är belägen på 57° deklination, men dessa meteorer röra sig 

 med allt för stor hastighet för att kunna nedfalla på jord- 

 ytan och en mindre fallhastighet är tydligen angifven genom 

 det förhållandet, att de ifrågavarande järnblocken inträngt 

 endast helt obetydligt i jordytan. Detsamma gäller äfven 

 med de till Bielas komet hörande andromediderna eller bieli- 

 derna, af hvilka, såsom nyss nämndes, ett mindre stycke ned- 

 föll i Mexico 1885. Dessa meteoriter uppnå jorden med en has- 

 tighet af ungefär 17 km. i sekunden, hvilket synes vara en allt 

 för stor hastighet för de stora järnblocken. Mazapilmeteoriten, 



