KALEBASSTRÄDET T TROPISKA AMERIKA. 269 



återfunnits hos någon annan nu existerande stam i Ame- 

 rika. Dock hafva snarlika metoder iakttagits på vissa ar- 

 keologiska fynd, äldre graffynd i södra Central- och i Syd- 

 amerika. 



Under min vistelse hos aztekerna åren 1896 — 97 hade jag 

 tillfälle att studera denna metod, som kan betraktas såsom 

 en primitiv form af etsning eller som ett slags negativ-mål- 

 ning. I Izalco förfärdigas kalebasskärlen uteslutande af kvin- 

 nor. Tillvägagångssättet är följande. När frukterna äro 

 mogna, afplockas de med största omsorg. Med tillhjälp af 

 en knif öppnas de på den led man önskar och allt efter den 

 form man vill gifva kärlet. Kalebassens lösa innehåll, d. v. s. 

 fruktköttet med dess talrika frön, aflägsnas. Därefter afskra- 

 pas den tunna gröna nästan läderartade öfverhuden med det 

 ref f lade skalet af ett slags haf smussla Area sp. (Pl. II. fig. 

 8, 9), och finpoleras sedan med de torra, hårda och skrofliga 

 löfven af gaurnmo (Cecropia sp.), ett af Centralamerikas vack- 

 raste och mest karakteristiska träd. Genom denna polering 

 erhålla skalen en särdeles vacker och slät, bländande hvit 

 yta. När de torkat fullständigt, ditmålas ornamenten för fri 

 hand med en liten vanlig hårpensel; denna doppas i en på 

 glödande kol stående hten lerskål (Pl. II. fig. 11), fylld med 

 smält vax. Den målande kvinnan drar först upp samtliga 

 de parallellinjer, som löpa rundt om skalet, och intecknar 

 därpå figurerna inom de sålunda bildade zonerna eller fälten, 

 hvarefter vaxet får torka. Detta, som vanligtvis hämtas 

 från vilda bistockar, är mörkt till färgen till följd af rök- 

 ningen vid skattningen. Mot den hvita grunden te sig vax- 

 teckningarna svarta eller mörkbruna (Pl. III. fig. 1, 2, 3,). 



Därefter vidtager den andra delen af arbetet. I ett stort 

 lerkärl tillredes genom kokning en svart, flytande färgbland- 

 ning, bestående af sönderstött träkol, med tillsats af litet 

 socker eller honung samt pulveriserade baljor af »korpträdet», 

 cacalont cuahhuitl, af familjen 'papilionaceoe (Pl. II. fig. 10). 

 Träkolet ger färgen, sockret gör lösningen vidhäftande klib- 

 big, och dekokten på baljorna förlänar den ytterst varaktiga 

 pohtyren. En liten trasa doppas i den svarta färgen, och 

 med denna bestrykes kalebasskärlets yttersida. (Pl. III. fig. 

 4, 5). Så lämnas detta att ånyo torka. Under det kalebass- 

 målarinnan är upptagen med detta arbete, se hennes händer 

 ut som vore de beklädda med svarta handskar. 



