I. 



Under inventarnummer 9333 opbevares i Videnskabsselska])ets 

 oldsaksamling det som fig. 1 og 2 avbildede boggreie av skind som i 

 1910 fandtes 45 cm. dypt i en myr paa Aukra prestegaard i Romsda- 

 len. Fig. 1 viser stykket i sin nuværende stand, fig. 2 er en delvis re- 

 konstruktion av det. For min beskrivelse av boggreiet lægger jeg 

 K. R y g h s utrykte katalogbeskrivelse til grund med et par nødven- 

 dige tilfoielser. Det er dannet av firedobbelt sammenlagt kobbehud 

 syet sammen med traad av tvundet haar. Det bestaar av lo 70 cm. 

 lange stykker som i den ene ende er fast sammenknyttet med læder- 

 nemmer, hvis frie ender ikke er bevaret i sin helhet; av resterne faar 

 man nærmest indtryk av at remmere oprindelig har endt i en dusk. 

 Boggreiets anden ende er lost bundet sammen med en rem. Efter 

 storreisen kunde stykket nok ha passet til en hest, men der findes 

 intet tegn til at der har været tilknyttet remmer paa siderne. Der- 

 imot hænger i det sammenknyttende baand nedentil en rest av en 

 dobbelt tvundet kobbeskindsrem, og nedenfor i selve boggreiet er 

 der flere hul med levninger av tykke remmer. 



Som man ser antyder K. R y g h at boggreiet kunde ha været 

 biukt til en hest, men finder tillike træk ved det som synes at 

 gjore det uskikket hertil. Det har nu ogsaa i længere tid været 

 tradition i museet at boggreiet er en rensæle, og i samme retning 

 ultalte den med vore lappers liv vel fortrolige rektor Q v i g s t a d 

 sig da stN'kket blev forevist ham under hans besok i museet ifjor 

 host uten at jeg dog nærmere kjender hvorpaa han grundet sin 

 opfatning. Hvad som imidlertid efter min mening taler for at 

 opfatte boggreiet som en rensæle er den omstændighet, at draget 

 maa ha gaat mellem dyrets ben ganske som det er tilfældet ved 

 lappernes pulk, en eiendommelighet som ikke godt kan tænkes 

 hvor det gjælder hest eller okse som træ^kdyr. Som en rest av et 

 drag anser jeg det ovenfor nævnte stykke av en doblielt tvundet 

 kobbeskindsrem som er bundet til det baand der nedentil holder 

 greiet sammen. Remresterne i hullene under baandet er oiensynlig 

 kun rester av remmer der har tjent til at styrke sælen ved en 

 fastere sammenknytning paa samme maate som de ovre ender er 

 l)undet sammen. 



Da denne eiendommelighet m. h. t. den maale hvorpaa draget 

 er fæstet maa siges at være avgjorende for vor opfatning av bog- 

 greiet som en rensæle, faar vi derved den interessante oplysning 

 al man engang i Romsdalen har holdt tamren og benyttet dem 



