Nr. 4] NOGEN MYRFUND FRA TRØNDELAGEN 



som trækdyr. Tiden herfor er vanskeligere at avgjore. En finsk 

 etnograf U. T. Sirelius har nylig publiceret en interessant av ■ 

 handling om tiden for renens tæmning, som han av flere grunde 

 forlægger til stenalderen^. Et meget vigtig bevis herfor finder han 

 i to fund av primitive slædemeier fra finske torvmyrer, lignende 

 meierne paa de slæder samojederne bruker i vore dage. For det 

 ene funds vedkommende foreligger ogsaa geologiske iagttagelser 

 som viser at det endogsaa stammer fra tidlig littorinatid. Det 

 foreliggende stykke kunde nok ogsaa efter dets enkelhet og den 

 primitive garvning det rober skrive sig fra stenalderen^, men der 

 er dog visse vanskeligheter ved at godta en slik datering. Det er 

 da særlig at ta hensyn til vore mange helleristninger fra stenalde- 

 ren, hvor dyrefigurerne maa antages at forestille netop de dyr 

 hvorpaa der særlig blev drevet jagt, og paa disse ristninger fore- 

 kommer jo renen hyppig. I motsætning til bronsealderens rist- 

 ninger kan det ikke sees at husdyr er fremstillet nogen gang. Det 

 er derfor en langt mere plausibel forklaring, som konservator 

 Th. Petersen har paapekt for mig, at anse foreliggende ren- 

 sæle som et minde om en ældre sjofinnebebyggelse i det ytre av 

 Romsdalen. Det tor nemlig været utvilsomt at sjofinner i vikinge- 

 tiden og lidlig middelalder har holdt til længer syd end i vore 

 dage. Som minder efter dem er med stor sandsynlighet at anse 

 endel bopladsfund og hustufter ved kysten, antagelig fra senere 

 jernalder, som viser en temmelig primitiv redskapskultur. Ogsaa 

 stedsnavnene taler i samme retning. Vi har langs kysten steds- 

 navne sammensat med ordet jinn og som maa staa i forbindelse 

 med folkenavnet finner. 



II. 



De saakaldte Moorleichen har hitlil i Skandinavien kun været 

 kjendt fra Danmark. Imidlertid opbevares i Videnskabsselskabets 

 oldsaksamling et fund som vel rettest ogsaa bor henfores til Moor- 

 leichenfundgrupi)en selv om det her kun dreier sig om et skelet 

 l)aa hvilket intet av de blotere dele er bevaret. 



Under jernLanearbeide paa Sør-Kil i Stjørdalen stotte man i 

 1879 ved en fjeldside og like ved en bæk paa et usedvanlig vel- 

 bevaret skelet som laa i myrjord uten at man kunde iagtta spor 

 av gravhaug eller gravanlæg. Paa skelettets bryst laa de som fig. 3 



* U. T. Sirelius, tlber die Art und Zeit der Zahmung des Renntiers. 

 .Journal de la Société Finno-Ougrienne XXXIII, no. 2. Jfr. samme forfatter: 

 Uber einige prototype des Schlittens, samme skriftserie XXX, no. 32. 



2 L. Pfeifler. Beitrag zur Kenninis der steinzeitlichen Fellhearbeitung. 

 Zeifschr. f. Elhnol. 1910. s. '.S;'.9 II. 



