o. NORDGÅRD [1920 



Nephrops norvegiciis Li\. Ny for Norges kvartærhistorie. 

 Molva sp. Dr. Hkhmf Winc.k det. 

 Nogen nærmere ojilvsninger om enkelte av disse arter skal 

 meddeles i siste avsnitt av denne avhandling. 



Lophohelia- revet i Steinkjer by. 

 Et kort stykke ovenfor Steinkjer bru lok jeg i elvemælen i 

 midten av juli 1918 en mengde bruddstykker av Lophohelia pro- 

 lifera i en lioide av 4 — 25 m. o. h. At denne art har levet i fjord- 

 snevringen ved Steinkjer på den tid da Trondhjemsfjorden nådde 

 helt frem til Snåsa må således ansees for å være bevist. 



Den knappe tid jeg hadde til disposisjon tillot mig bare å samle 

 et meget begrenset materiale av de i)å stedet forckonnnende mol- 

 lusker, og ennskjont der mangler de arter som særlig karakteri- 

 serer Lophohelia-iaunaen, vil jeg dog anfore navnene på de for- 

 mer som tokes: 



Anomia s(jU(tinul(i Lin. 



Modiola modiolus Lix. 



Niiciila niicleus Lin. 



Cardiiim ediile Lin. 



Astarte elliptica Bhonvn. 



Saxicava pholadis Lin. 



Tectura virginea MCll. 



Lepeta coeca Mull. 



Emaryinula fissiira Lin. 



Gibbula cineraria Lin. 



Buccinum undalum Lin. 

 Alle disse arter behover forovrig ikke å stamme fra den tid, 

 da korallen var levende ved Steinkjer. Skj ellene i en banke eller 

 et leirlag er nemlig ikke altid synkrone. Der kan i samme banke 

 optre former som tilhorer forskjellige tider. Dette kan belyses ved 

 et eksempel. I den ytre del av Trondhjemsfjorden finnes skaller 

 av Cardium norvegicum, Venus cassina, Tellina cras.sa. Tapes 

 edulis, osv., som rester fra en tid, da temperaturforholdene var 

 så gunstig for disse arter, at de kunde leve i fjordens ytre del. 

 Hvis der skjedde en landhevning så disse forekomster blev for- 

 lagt og der kom en geolog for å studere de organiske rester i 

 lagene, vilde det være en feilaktig slutning om han antok at de 

 nevnte molluskarter levet samtidig med dem som nu virkelig eksi- 

 sterer på de samme steder. Da Lophohelia forekommer i bergbak- 

 ker, hvor der går sterk strom, vil den mulighet altid være tilstede, 

 at skaller av dyr fra de overste 50 meter losner og falder ned 

 blandt korallene. På den mate kan sammenblandes rester av dyr, 



