14 HENRIK PRINTZ [1922 



er cellevæggene rikelig forsynt med porer. Mellem de avrundede 

 celler findes storre og mindre 3 — 4 — 5 kanlede intercellularrum. 

 Cellevæggene gir tydelige cellulosereaktioner. I et par av de ældste 

 undersokte stængler har jeg fundet at marven i midten begyndte at 

 spaltes og danne en central marvhule. Ogsaa marven fungerer som 

 oplagsvæv for stivelse, særlig er de ytterste celler, nærmest kar- 

 strengene, ofte helt opfyldt med stivelseskorn. Krystaller eller 

 krystalloider forekommer ikke i marven hos Phelipaea laniiginosn. 



Stivelseskornene hos denne plante er omtrent kuglerunde eller 

 bredt eggformet — elliptiske. De forekommer almindeligst som 

 enkelte korn, men ogsaa enkelt sammensatte stivelseskorn, med 

 2 — 3 delkorn, kan findes. En centralspalte er let synlig. Denne er i 

 optisk tversnit trang spalteformig, undertiden forgrenet. Av stor- 

 relse varierer stivelseskornene tennnelig meget. De opnaar indtil 

 20—25 ju i længde og 15—20 jli i bredde. Hovedmassen av kornene 

 har en diameter mellem 12 — 17 jn. 



Den nedre del av stængelen er, som tidligere nævnt, mere eller 

 mindre opsvulmet. Storreisen og formen av denne opsvulmning 

 er meget varierende hos de forskjellige eksemplarer, enkelte har 

 sit nedre parti opsvulmet til 2 — 3 ganger det normale stængeltver- 

 snit. Stængelen kan enten tilta jevnt nedover og litt efter litt gaa 

 over i knolden, eller denne kan være pludselig og skarpt avsat fra 

 den ovenfor temmelig jevnbrede stængel. En serie Iversnit vil vise 

 at den okede tykkelsestilvekst hovedsagelig skyldes tiltagende mæg- 

 tighet av marven, og kun for en mindre del en forokelse av bark- 

 lagets tykkelse. (Tab. I, fig. 4). Denne nedre opsvulmning av 

 marven kunde tænkes at skyldes enten en volum- eller en antals- 

 forokelse av cellene i dette parti, eller ogsaa begge deler i forening. 

 Tversnittene viser at opsvulmningen for den aller væsentligste del 

 beror paa en volumforokelse av cellene, og ikke, eller ihvertfald kun 

 ganske ubetydelig, paa en forokelse av deres antal. Som i stænge- 

 lens ovre deler er marvcellene i knolden mere tyndvægget end 

 barkcellerne. Deres diameter er vanlig omtrent det dobbelte av 

 hvad de opnaar i de ovre partier, mellem 100 — 150 ju, og barklagets 

 celler omkring 80 — 90 jn i diameter. 



Barkcellenes vægger i dette nedre parti er gjennemgaaende noget 

 forkorket, men ikke paa langt nær i saa hoi grad som i den over- 

 jordiske stængel. De antar saaledes en gulagtig farve med Na OH, 

 fanges svakt rodlig med Sudan III, mork med Os O4 og er temmelig 

 resistent mot kone. H2 SO*. Disse to sidste reaktioner kan muligens 

 ogsaa skyldes den temmelig store mængde garvestof, der findes i 

 disse cellevægger, og som ogsaa kan paavises i marven. 



Ogsaa hvad angaar karstrengene og deres forlop i dette nedre 

 parti, er der forskjellige ting at bemerke. Henimot dette nedre parti 

 smelter flere og flere karstrenger sammen indbyrdes og danner et 

 forholdsvis mindre antal, men til gjengjæld meget bredere kar- 



