Nr. 2] 



ANAT. BYGNING HOS PHELIPAEA LANUGINOSA 



19 



Fig. 3, tab. I, viser et Iversnit av en karstreng hvor veddelen, 

 saavel de primære som sekundære deler samt marvstraaler og til- 

 liggende væv av manen har fortykkede cellevægger, saaledes at der 

 dannes en sammenhængende sklerenkymring indenfor kambiet. 

 Selve karstrengenes elementer kan her tydelig skilles fra de ovrige 

 ved sit polyonale tversnit uten intercellularrum og ved den mindre 

 diameter, mens marvens og marvstraalenes celler er storre, rundere 

 og med intercellularrum mellem de enkelte celler. Forandringene 

 fremgaar tydelig om man sammenligner den nævnte figur 3, tab. I 

 med tekstfig. 7. Fig. 12 er en skematisert figur av en saadan stængels 

 nedre del, hvor der umiddelbart indenfor kambiet er dannet en 

 sammenhængende cylinder av mekaniske celler. De mekaniske 

 celler er skaffert, veddelens morkere, de tilstotende av maiTstraa- 

 ler og marv lysere. Blotbasten, der 

 ligger utenfor, er prikket. Det synes 

 derimot at hore til sjeldenhetene at 

 ogsaa barkens celler paa samme maa- 

 te omdannes til mekaniske celler. 

 Kun i en enkelt av de mig undersokte 

 stængler, fandt jeg at denne skleren- 

 kymring ogsaa omfattet de inderste 

 barkceller saaledes at karstrengene 

 helt blev indesluttet i en cylinder 

 dannet av mekaniske elementer. 

 Fig. 13. Ved behandling av et saa- 

 dant tversnit med phloroglucin- 

 sallsyre viser det sig at alle elemen- 

 ter i denne ring, undtagen karstren- 

 genes leptomdeler, var fortravet og 

 fan-edes rode. Leptomdelene har be- 

 holct sine tynde vægger, og viser 

 tydelig cellulosereaktion. Det er som 

 regel en forholdsvis skarp og tydelig overgang mellem de celler 

 som er fortræet og de ovrige, og paa et tversnit der behandles med 

 de specielle reagenser, f. eks. med phloroglucin-saltsyre, vil man 

 allerede med blotte oie kunne iagtta de mekaniske elementer som 

 danner en skarpt begrænset ring. Dette er dog ikke altid tilfælde. 

 Undertiden gaar sklerenkymringen jevnt over i de almindelige 

 tyndvæ^ggede marvceller. Jeg har ogsaa iagttat at i en karstreng 

 kan de primære deler samt de nærmest indenforliggende marv- 

 og mar\^straaleceller være fortykket, mens parenkymet og erstat- 

 ningscellene i den sekundære veddel ikke har været fortyk- 

 ket. Utviklingen av denne styrkeskede sammen med de transpira- 

 tionshemmende foranstaltninger som jeg nærmere omtalte under 

 epidermis side 8 og 9, viser at der i artens arkitektoniske struktur 

 er rum for ganske betydelige individuelle variationer. 



Fig. 13. Tversnit av en stænf^el 

 lil<e under blomsterstanden. 

 Karstrengene er helt omgit av 

 stereoni (lyst skrafiert). En 

 bladsporstreng er avsnøit og 

 har delt sig. [^-Ii). 



