30 HENRIK PlUNTZ [1922 



av saadaiine ophoiede spalteaapninger kan staa i en aarsaks- 

 sammenhæng med reduktionen av bladene, der er de vigtigste 

 transpirerende organer, og at planten paa denne maate kan opveie 

 reduktionen av den transpirerende overflate. Jeg anser dog dette 

 mindre sandsynlig, da erfaring viser at spalteaapningene i almin- 

 delighet enten mangler eller kun er litet utviklet hos saprofytiske 

 og parasitiske karplanter. Reduktionen av bladene, som de vigtigste 

 transpirerende organer, staar derfor sikkerlig i en aarsakssammen- 

 hæng ikke alene med den manglende kulsyreassimilation, men er 

 ogsaa en folge av disse planters forringede fordringer til vand- 

 optagelse. Naturligvis er det heller ikke helt utelukket at de, særlig 

 naar man tar hensyn til plantens overordentlig torre og ophetede 

 voksesteder og det rike dugfald i disse egne, ihvertfald til sine 

 tider kan tjene det motsatte formaal, nemlig som vandimbiberende 

 organer. Det er forsaavidt hverken noget nyt eller paafaldende i at 

 virkelige hydatoder hos en og samme plante kan tjene et dobbelt 

 formaal, nemlig dels kan være secernerende og til andre tider 

 imbiberende, alt efter plantens behov. Forovrig minder forholdene 

 hos Phelipaea lanuginosa meget om dem som Volkens^) beskri- 

 ver hos endel filthaarede orkenplantér med ophoiede spalteaap- 

 ninger. Særlig er Echinops spinosus i denne henseende interessant, 

 idet den ogsaa har to slags spalteaapninger, nemlig foruten de alm. 

 nedsænkede, som forekommer paa plantens glatte del, har den paa 

 de sterkt filthaarede partier spalteaapninger, der er loftet hoit op 

 over epidermiscellenes nivaa, altsaa et forhold der meget minder 

 om Phelipaea. Da jeg imidlertid ikke har hat nogen leilighet til at 

 gjore direkte iagttagelser over disse ophoiede spalteaapningers 

 funktion, har jeg fundet det nyttelost foreløbig na^rmere at drofte 

 deres hypotetiske rolle. Direkte forsok, som med lethet kan utfores 

 med levende materiale paa plantenes naturlige voksesteder, er 

 naturligvis den eneste sikre maate til at fastslaa deres økologiske 

 betydning. 



Endnu er det en mulighet som ikke maa oversees, nemlig at de 

 ophoiede spalteaapninger kan ha sin forklaring i disse planters 

 phyllogenetiske utviklingshistorie. Dette er saa meget mere sand- 

 synlig som HovELACQUE, hos flere av de Orobanche-arier han 

 har undersokt, nævner mer eller mindre ophoiede spalteaapninger 

 («stomates saillants»). Han omtaler dog ikke hverken deres bygning 

 eller funktion nærmere, men hans figurer 462 og 471 viser avbild- 

 ninger av saadanne. Disse spalteaapninger angis dog at mangle 

 ethvert spor av membranlister paa læbecellene, hvilke g jerne er 

 forholdsvis tydelig utviklet hos Phelipaea lanuginosa. Det er ogsaa 

 bemerkelsesværdig at Phelipaea lanuginosa har stivelse i sine 

 læbcceller — ogsaa i de ophoiede spalteaapninger — i motsætning 



^) Dio Flora d. Aegyptisch-Arahisclien Wiiste, Berlin 1887. 



