Nr. 2] ANAT. BYGNING HOS PHELIPAEA LANUGINOSA 33 



i bladet. Selve hladsporstrengen er imidlertid, som tidligere nævnt, 

 ogsaa her hadrocentrisk og overgangen fra den hadrocentriske 

 bladsporstreng i stængelen til den kollaterale nerve i bladet sker 

 samtidig med den forste deling. Delingsplanet er mediant, og ved 

 en dreining paa 90° av de to nydannede karstrenger faar hadrom- 

 og leptomdelen sin kollaterale orientering. Fig. 13. Som i stængelen 

 bestaar karstrengenes veddel av kar med erstatningsceller og ved- 

 parenkym. Dette parenkj-m i bladets karstrenger synes aldrig, 

 saadan som hyppig i stængelen, at være fortykket og omdannet til 

 mekaniske celler. I bladenes veddel er det saaledes kun karrene 

 som har fortykkede vægger. Karstrengene i bladet bestaar saa godt 

 som utelukkende av primære elementer; noget kambium er kun 

 meget sjelden at finde og er i hoiden markert ved nogen faa tan- 

 gentiale tvenægger. Den overveiende del av karstrengene dannes 

 av hadrom; leptomdelen bestaar selv paa store karstrenger kun av 

 nogen faa tyndvæggede kambiform og leptomparenkymceller, og 

 de mindre karstrenger og de ytterste forgreninger bestaar uteluk- 

 kende av kar undertiden med erstatningsceller og vedparenkym 

 men uten ethvert spor av leptom. (Tab. II, fig. 12 og III, fig. 18). 

 Ogsaa omkring bladets karstrenger mangler en endodermis, men 

 medens der i stængelen var en jevn overgang mellem karstrengenes 

 og de omgivne vævs celleelementer, er der mellem mesophyllcellene 

 og karstrengene i bladet ingen saadan overgang. De relativt store 

 mesophyllceller grænser umiddelbart op til karstrengene, og der 

 er mellem disse to væv en tydelig markert grænse, hvilket og- 

 saa fremgaar av figur 25 og tab. III, fig. 13. Et længdesnit gjennem 

 karstrengens elementer viser at de forovrig helt og holdent er byg- 

 get paa samme maate som i stængelen. 



ROTENS ANATOMI. 



Fra den nedre halvdel av stængelens knoldformige opsvulmning 

 utgaar der et knippe temmelig korte, trinde og boiede, undertiden 

 forgrenede rotter, der ikke i nogen synderlig grad synes at være 

 geotropisk folsomme. De forskjellige rotters diameter veksler be- 

 tydelig, gjennemsnitlig er den omkring 1 nun. eller vel det; sjeld- 

 nere forekommer rotter med et tvermaal av indtil 2 — 3 mm. De 

 enkelte rotter er cylindriske og temmelig jevntykke. Deres længde 

 er aldrig særlig betydelig, kun faa cm., og de snor og bugter sig ind 

 mellem hverandre, tæt sammenpakket, og danner hyppig næsten 

 en kompakt knute av rotter, der omgir og dækker den nedre del av 

 stængelens opsvulmning. 



Et t V e r s n i t av en ung rot (tab. IV, fig. 21) er omtrent cirkel- 

 formet og viser ytterst en enlaget epidermis med sterkt 

 fortykkede yttervægger, et barklag, bestaaende av jevnstore 

 polygonale celler og inderst en uni — multipolær central- 

 cylinder. 



3 



