36 H. KALDHOL [1922 



(1.11 v;i rr (.|>l.v^-.l av Ifinmelig grovl malerialie. Terrassen når 

 lil iii hoick' av"?:)... lu^ler ved den l)akre kant. Terrasseflatens bredde 

 er UK)— 150 meler og hele terrassens lengde ca. 600 meter. Bolge- 

 slilel pa Ijellloten gar til 81 meters høide. Bakenfor i fast fjell er 

 ulgravel eii sleilskrcnt til 50—100 m.s hoide. Denne terrasse ligger 

 også omtrent i sanmie hoide som en havdannel hnle op for Hustad, 

 1) n e heil e r hol a, hvis lerskel ligger 69.9 meter over tangran- 

 den. Hulens hund 64.-> og bolgeslitet i dagåpningen går op til 75.o 

 meler over langranden ifolge nivellement av mig. (Også nivelleret 

 av G. Holmsen). 



På Frei nord for Bolgen ligger en strandlinje 76.5 meter over 

 langranden. Bakenfor er en sleilskrenl på minst 40—50 meters 

 hoide. 



Jululhulen m. fl. på Finset, Skardsoen ligger 105 meter over 

 langranden for hundens vedkommende, mens bolgemerker ytterst 

 ute gikk op lil 126 meter over langranden. Dagåpningens bund av 

 nedrasle blokke ligger 116 meter over langranden. 



Da disse huler langs Hustadviken efter min opfatning allesam- 

 nu-n ligger over den senglaciale marine grense, kan der neppe være 

 Ivil om, al de tilhorer en eldre senkning. Samtlige ligger just slik, 

 at de korresponderer med det overstc av strandflaten, og nettop der 

 hvor den skrånende strandflale avsluttes med en i fast fjell utgravet 

 meget mektig steilskienl. Delle secs med avgjorende tydelighet ved 

 de lo huler op for Kjorsviken. Steilskrcnten som begrenser strand- 

 flaten fra Kjorsvik og nordover til Herberget på Hustad er av 

 imponerende mektighet. Men også i Stemsheslen er der utgravet 

 en meklig sleilskrenl som ikke noget sled finner sit sidestykke i de 

 små strandlinjer som pleier markere den senglaciale marine grense. 

 Efter å ha studeret forholdene ved Hustadviken er jeg ikke i minste 

 tvil om, al dr. Reusch har rett i, at den mektige strandlinje på 

 Frei, Bremsnes etc. også tilhorer strandflaten. Den senglaciale 

 slrandlinje der må sokes på et noget lavere punkt. Når man skal 

 forfolge den senglaciale og interglaciale slrandlinje inn gjennem 

 fjordene, blir forholdet værre, idet den ringere bolgebevegelse der 

 har sat meget svakere spor, så de ovre terrasser ofte er ganske 

 svakt ulviklet. Men jeg er tilboielig til å tro, at også herinne finnes 

 interglaciale strandlinjer — mulig endog terrasser, hvor forholdene 

 har været av den art, at der ikke senere har kunnet dannes store 

 ismasser. Imidlertid kan jeg ikke med sikkerhel på- 

 stå å ha selt andre interglaciale grusterrasser, 

 enn de som finnes på Kjørsvik og Sandblå si. 



Men de betydelige slrandlinjer som strekker sig inn gjennem de 

 ytre fjordnnmdinger er temmelig sikkert for en stor del av inter- 

 glacial alder. Ti det må være rimelig, at fjordene innover har 

 været isfrie helt til bunden i inlerglacialtiden. 



Del er sannsynlig, at endel av de skjellbanker som finnes vtterst 



