o. NORDGÅRD [1922 



kan Lemmus lemmus ikke være kommen, da arten i nutiden ikke 

 optrær ostenfor Hvitehavel. Fjell-lemen og fjellrev er lennnelig 

 sikkert de eldste av våre landpattedyr. I virkeligheten optrær jo 

 ogsaa lemenene på en mate som tyder på at de har bevisslhet om 

 gammel hjemstavnsrett i landet. 



Der er en omstendighel i lemenenes biologi som er av over- 

 ordentlig stor interesse, nemlig disse smådyrs vandringer som 

 stundom er så karakteristisk at man taler om 1 e m e n å r. I nu- 

 tiden er hoii jellet det normalu opholdssted for lemenet. I enkelte år 

 foregår formeringen sterkere enn sedvanlig, og resultatet hlir en 

 utvandring til lavlandene hvor disse smågnavere kan gjore stor 

 skade på våre nyttevekster. Om årsaken til denne overproduksjon 

 ultaler professor R. Collet^ at i de såkalte yngleår når antagelig 

 €t storre antall av ungerne frem til den forplantningsdyktige alder 

 enn i almindelige år. Og de gunstigere betingelser for ungernes 

 opvekst mener Collett er å soke i en storre motstandskraft mot de 

 naturlige fiender, særlig blandt de sykdomsvekkende mikroorganis- 

 mer. Lignende pludselige forokelser av individantaliet har man 

 også iaktlatt blandt andre smågnavere, og det hender at etpar arter 

 kan lia yngleår samtidig. Undertiden arter overproduksjonen av 

 iemen sig som et lokalt fenomen, og til andre tider strekker van- 

 dringene sig over store deler av landet. Under vandringen til lav- 

 landet folges lemenene av en hel del fiender blandt fugler og patte- 

 dyr som normalt lever av Iemen. Dertil kommer mange andre dyr 

 som benytter sig av anledningen til å æte lemenkjott. På den mate 

 drepes en masse av vandrelemenene, men den storste dodelighet 

 skyldes dog den såkalte lemenpest som fremkaldes av en 

 bakterie. Dodeligheten er især voldsomt stor om vinteren når 

 dyrene lever sammenpakket under sneen. Det er altså ikke det 

 spirende gress (groen) som om våren dreper lemenene. Dette har 

 nemlig i århundreder været den folkelige opfatning av dette forhold. 

 Også blandt menneskene optrær en egen s^-kdom i lemenår 

 (1 e m e n f e b e r, på Nordmore: lemensykja). Denne sykdom 

 mener man opstår derved at drikkevannet forurenses av råtnende 

 lemenkadavre. 



Professor Collett har levert store og vesentlige bidrag til for- 

 ståelse av lemenvandringene. I en avhandling i Norsk Jæger- og 

 Fiskeriforenings Tidsskrift 1907 uttaler professoren at «yngleårene 

 synes betingede av visse gunstige temperaturforhold om våren og 

 forsommeren, hvis sande natur ennu ikke er fullt opklaret. Værfor- 

 noldene antas således å spille en rolle i lemenvandringene. Som 

 en annen medvirkende faktor anforer Collett infeksjonssykdommer 

 som fremkalder uro i rekkene. I det i 1912 utkomne verk om Norges 

 pattedyr anforer Collett (s. 144): «Hvad der er kalt vandreinstinkt 



Norges Pattedyr, s. 143. 



