AARSBERETNING FOR 1922 37 



Docent dr. G. Samuelsson, Upsala, har hat tillaans det sibmske 

 materiale av Polygonum minus, P. Hydropiper, Rumex Acetosella, 

 R. aquaticus, R. domesticus, R. crispus, R. maritimus, Potamogeton 

 peclinatus, Atropis distans, Alchemilla minor, A. pastorcdis og Bi- 

 dens tripartitus. 



Dr. Hknxixg Petersen, Kjobenhavn, reviderer f. t. samlingens 

 materiale av norske Ceramiunj -arter, ialt 385 ark. 



Av mosherbariet er slektene Philanotis, Bartramia og Conosto- 

 mum utlaant til lektor dr. Hj. Moller, Riksmuseet, Stockholm. I 

 studieoiemed har samlingen ogsaa været benyttet av docent 

 R. Tamhs Lyche, Trondhjem. 



Til en av de planter, som i aarets lop er indsendt til samlingen, 

 knytter der sig en saavidt stor interesse at jeg vil omtale den med 

 nogen ord. Fra agronom Thomas Talsxes, Kotsoien, blev der 

 nemlig i slutningen av august sendt Videnskapsselskapet et eksem- 

 plar av Gentiana purpurea, som i mange henseender er en av vor 

 floras interessanteste planter. Dette er egentlig en syd- og mellem- 

 europæisk alpeplante som merkværdig nok ogsaa findes som en 

 isolert forekomst paa fjeldene i det sydlige Norge — langt utenfor 

 dens egentlige utbredelsesomraade. I Sverige findes den ikke. Rot- 

 terne av denne plante har helt fra oldtiden været et meget anset 

 lægemiddel. Vi vet saaledes at allerede Dioskorides som levet ca. 

 70 e. Kr. og som paa den tid — og forovrig ogsaa gjennem hele 

 middelalderen — gik for at være en av farmakologiens autoriteter, 

 anvendte et uttræk av roten mot en mængde forskjellige sygdom- 

 mer og lidelser. Som lægeplante stod den ogsaa meget hoit i mid- 

 delalderen, og den er officinel enchiu den dag idag. Her i Norden 

 omtales den som lægeplante forste gang av Hexrik Harpestrexg 

 (dod 1244), og han tilskriver den helbredende virkninger mot «siuk 

 maghæ hauæ oc siuk liuær oc siuk niuræ oc siuk mylt oc siuk 

 hiartæ». Den er ogsaa, sier han, «got for larwær oc æi fangær 

 thæssæ siucdom, thær hetær krampæ oc ei worith i buuk ællær 

 haft, num fly the allæ for hænnæ. Thæn skathær oc æi krankæ 

 andæfang thær hænnæ takæ, hun ær them goth miket, thær værk 

 hauæ i sithæ oc bloth spittæ». 



Professor I. Holmboe, som har omtalt demie plante temmelig 

 utforlig i «Studier over norske planters historie«, opforer foruten de 

 ovenfor nævnte sygdommer ogsaa en hel^række andre hvorimot den 

 var et anset lægemiddel, saasom orelidelser, hudsygdommer, saar, 

 giftige bit av gale hunde, endvidere skulde den befordre menses, 

 utdrive dodt foster, vække appetit, styrke lemmerne, beskytte mot 

 feber, pest og endog mot sindssygdommer. Der fandtes angit noi- 

 agtige bruksanvisninger for anvendelsen i de forskjellige tilfælder. 



Det er klart at en plante som tillagdes slike virkninger mot alle- 



