XLV. Bidrag lill kannedomen om sMgtet 

 ANOMALON (Grav.). 



Nav Wesmael monografiskt behandlat ett slacfte, sa aterstar 

 foga att i systematiskt hanseende tillagga, och sa ar afven forhal- 

 landet med Anomulon. Om jag likafullt tagit detta thema under 

 behandling, sa beror detta dels derpa att vi. sedan Holmgren skref 

 sin beromda „Monograpbia Ophiouidum", patrilffat ej sa fa for fau- 

 nan eller vetenskapen nya arter; dels ock hufvudsakligen derpa, att 

 jag trott mig finna nagra hittills obeaktade organisationsforhallande, 

 hvilka tyckas mig af ratt stor betydelse saval for arternas skarpare 

 begransning, som ock for de hogre afdelningarnes och slagtenas nog- 

 grannare karaktei-istik. Dessa vill jag forsoka framlagga i eu kort- 

 lattad skildring af den allmauna kroppsbyggnaden hos ofvan staende 

 -slagte. 



Hufvud och thorax aro kraftfuUt utvecklade, med ganska stark 

 sculptur och beharing, det forra ej smalare an thorax, hjessau i mid- 

 ten bagformigt urbraddad, men liksom tioningar och kinder tydligt 

 kantad, costa genalis sallan med en svag inskiirning bakom mandi- 

 blernas bakre horn, annars fortlopande i rak linja anda till dessas 

 bas. Ocellerna iiio ganska stora, stalda i triangelform och betydligt 

 aflag.-;aade fran ogonen men foga fran hjessans bakkant. Pannan ar 

 platt, nagon gang framtill svagt urholkad, ej sallan med en fin upp- 

 upphojd linja, som stundom framtill hojer sig som en kol bakom 

 antenneraa, mei-a sallan Hgger ett kort i spetsen afhugget liornlikt 

 utsprang omedelbart bakom antennfastet. Ogonen aro stora och ga 

 nastan anda ned till mandiblerna, hvarigenom kinderna blifva myc- 

 ket reducerade; de ilro sallan finhariga; pa insidan omarkligt sinue- 

 rade, frontal-orbitan nastan parallel, men ansigtet nier eller mindre 

 afsmalnande nedat. Mandiblerna hafva den inre tanden alltid tyd- 

 ligt kortare iin den yttre. Clypeus ilr af olika form hos olika sliig- 

 ten, saUan iir den i spetsen urbriiddad med sidoflikarne upphojda, 



