1754 



blifva fullstandicrt slutna ; raera sallan begransas dessa afen alldeles 

 rak linja,hvilken endast pa sidorna ar atbruten. Sternauli antiti^en 

 saknas alldeles eller aro de svagt antyddu. Afven metasternum visar 

 en olikhet hos olika grupper satillvida att hos de mindre arterna 

 finnes ett tapplikt eller tuberkelformigt utsprang emellan det ined- 

 lersta och bakersta benparet, hvilket bast synes da man betraktar 

 djuret fran sidan. 



Vingarne aro i allmanhet korta och pa samma gang smala, 

 utan nagon bandteckning. ej eller foga sotiga; stigmat smalt utsan- 

 dande radius fore naidten, oftast fran dess forsta tredjedel ; radius 

 har alltid spetsen langre an basen och ofta^it svagt bagformig, sallan 

 svagt svangd Nervus basalis ligger alltid mycket snedt och ar ej 

 eller omarkligt bojd; nervulus ar aldrig beliigen frarafor cubiti furca 

 utan vanligen tydligt bakom dem, mera sallan ar den nastan inci- 

 dent; areolan saknas och nervus recurrens upptages ej i disco-cubi- 

 talfaltet, vanligen nagot bakora n. areolaris, stundom ar den inci- 

 dent. Med afseende pa forhallandet emellan cellula brachialis och 

 discoidalis visar sig en ganska stor olikhet sa till vida att hos AVes- 

 maels 3 forsta subgenera den ofre sidan af cellula discoidalis ar lika 

 lang som samma sida hos celhda brncliialis, da deremot bos Anoma- 

 lon saval som hos Trichomma discoidalfalts ofre sida ar pafnllande 

 langre an brachialfaltet och pa samma gang bagbojd. De olika mo- 

 dificationer i afseende pa diskfaltets bakkant har Wesmaels forst 

 framhallit och betecknat dem genom bokstilfver, da han ansag det 

 behofvas langa omskritningar for att tydliggora forhalUindet och sa 

 har Forster gjort. Holmgren begagnade uttrycket „nervus transverso- 

 discoidalis supra, medio vel infra raedium fractus" fur att i ord akad- 

 liggora dessa modificationer. Det tyckes mig dock att vi skulle 

 kuuna med fordel begagna oss af nervus parallelus, hvilken Wesmael 

 redan anvandt vid Braconiderna och dymedelst framstalla alla dessa 

 brytningar helt kort genom uttrycken : n. parallelus incidens, supe- 

 rus, medius och inferus, en beteckning sora jag begagnat. Bakvin- 

 garne hafva niistan annu storre betydeLse i systematiskt afseende an 

 framvingarne, ty, ehuru deras nerver och deraf bildade falt iiro fa, sa 

 kunna de dock i de flesta fall lemna det sakraste utslaget for art- 

 bestiimningen och i viss man afven for de hogre afdelningarne. I 

 sistnamda afseende bor man beakta radii l:a askurna stycke eller 

 abscissula i dess forhallande till den derunder snedt liggande n. re- 

 currens samt afven cubitus, hvilken antingen vid dess borjan ilr tera- 

 ligen starkt bojd sasom forhallandet iir med de mindre arterna, eller 

 ock nara pa rak, hvilket eger rum hos de storre formerna. Nervelli 



