1868 



i de flesta fall iir den opposUus och bruten i eller strax nedom mid- 

 ten ; hos de forsta grupperna ar den posffurcalis och bruten ofvan 

 midten, endast hos det egentliga slagtet Mi-soleius ar den ej sallan 

 mycket snedt liggande och bruten langt nedom niidten, men kan 

 dock hos de olika konen vara underkastad nagon variation isafall; 

 radii abscissa prima i dess forhallande till nfrvus recurrens ilr un- 

 derkastad nagon variation hos de olika arterua men dock ej af sa- 

 dan betydenhet att man derpa kan bygga sarskilta afdelningar. 



Abdomen ar till formen visserligen nagot olika hos vissa af- 

 delningar af slagtet, an nastan spolformig, an mer aggrund, mera 

 sallan starkt hoptryckt, men detta galler endast honorna, ty han- 

 uarne afvika foga fran hvarandra i sa afseende. Tei-ebran ar hos 

 alla kort, ej eller foga ofverskjutande abdomens spets, dess valvler 

 jemnbreda, stundom nastan klubblika; mera sallan hiinder det att 

 sista ventral-segmentet iir starkt utbildadt, sa att endast terebrans 

 spets ligger fri. Abdomens vigtigaste del i systematiskt afseende 

 iir petiolus eller l:a segmentet, mindre det 2:a eller deuteron. Petio- 

 lus iir hos de akta Mesoleius-arterna forsedt vid basen med en sido- 

 iutryckning eller glymma, hvilken stundom knn vara reducerad genom 

 basens rundade eller nastan lobformiga utvidgning; pa ofre sidan 

 har det nilstan utan undantag en basal-fordjupning i niidten eller 

 scrobs basalis som vanligen forliinges till eller ofver midten och be- 

 gransas pa sidorna af en upphojd kol eller c.ariua ; stundom ar denna 

 basalgrop kort nastan trianguliir och baktill sluten ; sidorna af pe- 

 tiolus aro i allmanhet fint och tydligt kantade, men nagon gang iir 

 basen anda till spiracula okantad, sardeles hos honorna, ej saUan ar 

 jifven postpetioli kantning otydlig, men denna karakter liimpar sig 

 mindre viil for uppstiillande af naturliga grupper. Betraffande spi- 

 raculas lage, sa ar detta i allmanhet niirmare basen, mera siillan 

 ligga de i midten och i sa fall iir petiolus mera langstrackt. Det 

 andra segmentet har, utom dess sculptur iifven betydelse sa till vida 

 att vid basen ligga mer eller mindre intryckta groplika punkter, 

 thyridia, hvilka dock i allmanhet hos hannarne aro starkare utveck- 

 lade och tydligare iin hos honorna. Det 2:a saval som det 3:e dor- 

 salsegmentet har alltid tydligt invikna, genom en fin iutryckt linja 

 markerade epipleura. Af ventral-segmenten bildas en efter doden 

 kolformig upphojning eller den sa kallade plica ventraUs, hvilken i 

 manga fall ar af betydelse pa grund af dess olika farg; men, ehuru 

 i de flesta fall constant, kan den likval ej alltid anviindas sasom 

 artkarakter, hvilket visar sig vid en bland de iilhuannare arterna eller 

 M. aulicus, der den hos honan oftast iir helt svart men hos hannen 



