1894 



men annu mera betydande ar sculpturen pa mellanbenen och i syn- 

 nerhet pa bakbenen, der hos honorna man stundom ser beharingen 

 vara tatt hoppackad, bildande hvad raan kallar scojnda och ej sallan 

 visar sig afven en tuberkel eller kort trubbig tand, hvilkens beha- 

 ring eller bevapning markligt nog ej forekommer hos nagon hona 

 inom slagtet AnMyteUis. Trochahtererna hafva ej nagdn vidare be- 

 tydelse utan genom sin farg, hvilken oftast star i ofverensstammelse 

 med hofterna, trochantellen deremot ar vanligen at Ijusare farg, hvil- 

 ket sarskilt faller i ogonen pa bakbenen, der den ar starkare utveck- 

 lad. Laren aro afven af vigt bade genom sculpturen, som pa bak- 

 benen faller bast i ogonen pa utsidan och genom sin groflek, som i 

 flera fall kan vara afgorande for grupperingen. Tibierna aro afven 

 att beakta, saval med hansyn till deras farg som afven med afse- 

 ende pa deras bevapning pa yttre sidan med grofre eller finare sma- 

 taggar; ej heller bor man forbise sporrarnes betydelse, hvilkas antal 

 visserligen aro lika hos alla namligen 2 par pa hvardera af de bakre 

 benen, och endast 1 pa frambenen, men deras relativa langd i for- 

 hallande till metatarsus ar af ej ringa varde vid indelningen i grup- 

 per, Tarserna aro hos honorna stuudom mer eller mindre dilaterade 

 och kunna saledes vara af vigt, men denna utvidgning ar ej, eller 

 atminstone obetydligt framtradande hos samma arts hannar; stundom 

 aro de pa sidorna belagda med korta smataggar, hvilket oftast star 

 i sammanhang med tibiernas bevapning; klorna erbjuda ej nagon 

 vigtigare karakter, da de alla utan undantag ilro enkla, det vill saga 

 ej sagade pa nedre sidan hos alla bade Ichneumoner och Amblyteler. 



Jag skall nu, efter att hafva kastat en blick pa organisatio- 

 nen af hithorande former, i storsta korthet genomga de arter, som tiil- 

 hora var fauna, savidt de aro mig bekanta, samt dervid gora nagra 

 anmarkuingar, som i ett eller annat afseende kunna vara upplysande 

 bade for synonymien och artbegransningen. Harvid far jag val for- 

 utsatta sasom allmant kanda Wesmaels samtliga arbeten, hvilka aro 

 oumbarliga for studiet af denna familj, samt Holmgrens „Ichneumo- 

 nologia Suecica" jemte hans beskrifningar af Tyroler Ichneumoner och 

 nya arter i Entomologisk Tidskrift, hvilka till storre delen forelegat 

 i typexemplar. Utomdess hafva afven Tischbein och D:r Kriechbau- 

 mer lemnat flera vardefuUa bidrag till kannedomen af farailjen och 

 sjelf har jag i ^Annales de hi Societe entoraologi(jue de France", 

 gjort nagra sraa anteckningar ofver dessa djur. 



Hvad nu forst angar skillnaden raellan Ichnfurnon och AinhJi/- 

 teles, sa ar gransen mellan dessa bada slagten mycket svar att upp- 

 draga och detta galler ej minst hannarne. Honorna af Amhlyteles 



