•23 



hcnatl Huiuien af det Kar, hvori man liar (Iciii. og KJøre kun af og til en lilHunt lioiorc 

 op i Våndet. Kommer man ilem mer med en (tjenstand, vide de dog meget behiundigt 

 at undfiaa samme, idet de ved en liurlif; lieviejjelse at' na^'krn|ifien gjure et Spring til 

 tjiden. l>e fuldt udvikleile Hanner ere. .som man kunde vente at deres .stærkere udviklede 

 Svitmmeredskal)er, langt livligere i sine lieva'gelser end Hunnerne og bevæge sig ofte 

 temmelig raskt omkring i \ andet liaade ved lljadp af Svtimmepalperne og liagkmpsloni- 

 merne. He synes dog ligesaa lidt som Hunnerne at tjerne sig meget langt fra det Strøg 

 af lUintlen. livor de tiprindelig fa'rdes. 



Til at fange dis.se tine Smaakrcbse levende og uskadte er den almindeligt benyttede 

 tunge Jernskrabe lidet hensigtsma'ssig. Man vil sjeldent paa denne Maade erholde andet 

 end kviestede og mutilerede Exemplarer og neppe nogensindc blive sat istaiid til at 

 iagttage dem levende. Til disses saavelsom andre fint organiserede Sjødyrs Indfangning 

 har jeg med stort Held anvendt en eiendnmmeligt constmeret meget let, med en Pose 

 af fint liaze forsynet lUuidskrabe, iler helst bor viere forsynet med et Par Meier under, 

 for at den kun ganske lost kan fare hen over Oveiiladen af Bunden og kun optage i sig 

 en ubetydelig Portion af det alleroverste Lag Mudder. Helder man alt dette, etterat 

 man forsigtigt har skyllet Posen saa at de finere Partikler af Mudderet blive udskillede, 

 i et (ilas med friskt Sjovand, vil man snart hema^rke, at der paa Overfladen af Mudderet 

 samler sig forskjellige mindre Sjodyr, hvoriblamlt Arter af na^rvierende Shegt ikke sjel- 

 dent ere repræsenterede og det ofte i et særdeles betydeligt Antal. 



Slægten Erythrops er sandsynligvis egentlig arktisk. Den typiske Art, E. Goesii 

 (Mysis er}throj)hthalnia Goes) blev først funden ved Finmarken og Spitsbergen, og ved 

 Lofoten har jeg fundet saavel denne som de ovi-ige Arter, alene med Undtagclse af E. 

 pygmæa, der imidlertid vistnok ved nærmere Undersogelse ogsaa vil blive fundet her. 

 Alle Arter gaa vistnok langs vor hele Kyst lige til Christianiafjorden, men under Forholde, 

 der netop synes at bekræfte deres arktiske Oprindelse. De synes nemlig næsten udeluk- 

 kende at forekomme i de dybe Fjorde, hvis Fauna ialmindelighcd viser en ganske særegen 

 og fra samme ved Havkystenie forskjellig Character, og optræde her i storst Mængde i 

 den inderste Hel af samme, der ofte danner ganske isolerede Dybbasiner med en hel 

 Fauna af eiendommelige Dyrefoimer af paatagelig arktisk Oprindelse.*) 



De til nærværende Slægt henhttreude 5 Alter staa hinanden særdeles nær, saa 

 nær, at jeg ved enkelte af dem endog i Begyndelsen har været i Tvivl om deres Beretti- 

 gelse som selvsta-ndige .\rtcr. Da jeg imidlertid under mine i en Ra^kke af Aar anstil- 

 lede zoologiske Forskninger har havt Anledning til at undersyge talrige E.xemplarer af 

 alle Arter fra de forskjelligste Localiteter af vor Kyst og altid har fundet de nedenfor 

 opførte Characterer constante. kan jeg ikke andet end for Tiden anse disse Arters Op- 



') Sc herom: M. Sårs, Om arktiske Dyrcformcr i Cbristianiafjordeii. Vid.-ScUk. Forhandl, f. 1865. 

 og O. O. Sårs, Underao^Hser over Chrislianiafjordeos DybvandsfauDa. Nyt Magazin f. Naturv. IS69. 



