•29 



•idet I'ar Kjævofoddcr linno lucfiet saniiiic lios forofiaaeiidc Art alene med den 

 Forskjel, at deres 'i sidste Led ere nofiet niere forhenfiede, san at de tilsaninieii ikke ere 

 ul)etydeliut ia'n^'ere end det foreiraaende Led. 



Litdderne (cir. Kii:. "»') ere bos luervserende Art lietydelijit stærkere forhen^cde 

 end hos E. lioésii og af en sier(!eles tynd na'sten traaddannet Fonn. Dette jj^jadder imid- 

 lertid ikke saameget Iste Tar. der i sit La-nndeforliold temmelifi nøie svarer til samme 

 hos hjn Art. Deriniod tiltajie de lolfiende Fodpar hos na-rvaTcnde Art mejiet hurtipere 

 i La^n-ide hajjtil. saa at de buLreste (Fifi. 7) na'sten blive didibelt saa laiifie som Iste Par. 

 Iiet er især Endedolen. som herveil tiltager i La'n!j;de. Medens nemli}^ denne paa Iste 

 Par lijresoni hos forefiaaen(h' .Vrt er kortere end det forepaaende Led, bliver den paa de 

 hageste Tar betydelijit (omtrent '/() hvngere end dette Led. Paa Endeilelen er det atter 

 Iste Led som staMkest forla>nges; dette Led er nemlig paa de hageste Par mere end 

 dobbelt saa langt som de '2 folgende tilsammen, medens det paa Iste Par omtrent er af 

 samme LaMigde som disse. Sidste Par, som er det ia>ngste af alle, ra'kker tilliagestrakt 

 udover Enden af sidste 15agkropsseginent. Svømmeitalpernes Endedel bar I Led tiere 

 end hos foregaaende Art. idet der paa Iste Par Kja^vefødder tindes S, ])aa '2det Par og 

 samtlige Fodder 9 Led. 



l>et midterste Halevedha'ng (Fig. B), der er af samme Storrelse som hos fore- 

 gaaende Art. viser dog ved noiere Undersogelse en noget forskjellig Form, idet Sidekan- 

 terne her ere tydeligt skjondt svagt concaverede og den bagre Rand fnldkomiuLMi lige 

 afskaaret, alene med 3 svage Indbugtninger mellem Insertionspunkterne for Endetoraerne; 

 disse sidste ere (Fig. !)) usavlvanlig sta'rke, alle lige bagudrette og indbyrdes næsten af 

 samme Længde. eller det indre Par kun hoist nbetydeligt hpngerc end det ydre: de 2 

 meiliane cilierede Horster række neppe udenfor Enden af det indre Par Torner. 



De ydre Halevedhæng (cfr. Fig. 11) vise omtrent samme Form og indbvTdes Længde- 

 forhold af deres Plader som hos E. (ioesii. men adskille sig derved, at den indre Plade 

 har den indre Hand under Kamlborsterne i sin hele Længde fint saugtakket (Fig. 12). 



De fnldvoxne Hanner, der i sin almindelige Kropsform temmelig ligne Hunnerne 

 af forejiaaende .\rt. have de ovi"e .Vntenners Pedunkler forholdsvis af en endnu tykkere 

 og plumpere Bygning end hos denne Art, hvorimod det børstebesatte Endevedhæng synes 

 at være kortere (cfr. Fig. 10). Det midterste Halevedhæng (Fig. 11 1 liar ligcsdiii hos 

 Hunnerne den bagi-e Hanil fuldkommen lige afskaaren. men adskiller sig ma'rkeligt derved, 

 at det ydre Par Endctorner forholdsvis er betydelipt kortere, medens det indre Par om- 

 trent er som hos Huinien. 



Farven er hos denne .\rt betydelig blegere end hos foregaaende og de orange- 

 farvede Shatteriniier langtfra saa tydeligt udpra^gede. Ofte er den næsten ganske farveløs 

 og alene paa Undersiden af Hagkroppens Segmenter bemærkes svage Spor af de her fore- 

 kommende gulagtige Pigmentpletter. .\f det eiendommelige kridhvide Pigment, der smykker 



