38 



2det Far Kjævefodder (Fig. 4) ere af en sa»rdeles kraftig Bygning og forholdsvis 

 endnu stærkere forlængede end hos E. serrata. Navnlig er Endedelen her meget stærkt 

 udviklet og hetydeligt hengere end det foregaaende stærkt knunmede Led. Sidste Led 

 er ogsaa forlioldsvis stnrre end hos de øvrige Arter, af conisk Form og særdeles tæt 

 børstehesat. \eil Trvk IxMnærkes jiaa dette Led i Kanterne omtrent 20 af de for omtalte 

 eiendommelige med tynd Endesnært forsynede Torner; den fra Enden udgaaende Torn 

 eHcr Klo er her meget kort, neppe V4 laa lang som Ledet og svagt krummet. 



Fo(l(h'rne opnaa (cfr. Fig. 2) hos nærværende Art sit Maximum af excessiv Lamgde 

 (lg Tyudlied. Dette gjælder imidlertid i mindre Grad Iste Par (Fig. .5), der forholdsvis 

 ikke er syndcriigt hengere end hos E. serrata. Derimod tiltage de øvrige Fødder meget 

 hurtigere i Længde, saa at allerede 3die Par er dobbelt saa langt og de følgende (Fig. 

 (i, 7) endiui hetydeligt længere. Sidste Par, som er det længste af alle, er næsten af 

 hele Kropi)ens Længde og rækker tilbagestrakt langt udover Enden af de ydre Hale- 

 vedhæng. Ligesom hos de øvrige Arter er det især Endedelen, som herunder tiltager i 

 Længde. Medens denne paa Iste Par (Fig. .5) neppe er længere end det foregaaende 

 Led, er den paa sidste Par (Fig. 7) mere end Vg længere. Paa Endedelen er det igjen 

 Iste Led, der stirrkest forlamges. Paa Iste Par er dette kun lidet længere end de 2 

 følgende tilsammen; paa sidste Par derimod er det fulde 4 Gange saa langt. Børstebe- 

 væbningen er i)aa disse bagerste Par (Fig. 6, 7) yderst sparsom, hvorved de faa et endnu 

 mere traadformigt Udseende. 



Det midterste Halevedhæng (Fig. 9) er temmelig uligt samme hos E. serrata og 

 mere overensstemmende i sin Form med samme hos E. Goésii, med den Forskjel imid- 

 lertid, at det er forholdsvis noget længere, omtrent lige saa langt som bredt. Som hos 

 (h'nne sidste Art er Sidekanterne lige og den bågeste Rand tydeligt bøiet. Ogsaa er det 

 ydre Par af Endetornerne saavel hos Hunuerne som hos Hannerne hetydeligt kortere end 

 det indre og skja'vt udadrettet. Derimod adskille disse Torner sig hos næi'værende Art 

 ved en forhohlsvis langt ringere StøiTelse end hos saavel E. Goesii som E. serrata. De 

 inderste og lanigste opnaa nemlig her neppe en Trediepart afVedhængets Længde, medens 

 de hos hine Arter er omtrent halvt saa lange. De mediaue Fjærbørster ere temmelig 

 lange og række hetydeligt udover Enden af de inderste Torner. 



De ydre Halevedhæng- (Fig. 8) ere temmelig stan-kt forlængede og smale. Den 

 indre Phide er lietydeligt (omtrent V4) kortere end den ydre og dens indre Kand viser 

 kun utydelige Spor af den hos E. serrata saa stærkt fremtrædende saugtakkede Bevæbning. 



llaiinerue ere endnu lidt længere end Hunnerne og vise de for Slægten eiendom- 

 melige Characterer. De øvre Antenners Pedunkler (cfr. Fig. 10) ere særdeles stærke, 

 na^sten dol)l)elt saa tykke som hos Hunnerne; deres Endevedhæng er ogsaa meget stærkt 

 udviklet. omtrent af sidste Leds Længde og besat med særdeles lange og tætte i alle Ret- 

 ninger divergerende knippevis ordnede Børster. 



