39 



Faivpii IT som hos K. sernita o\i inicrophthalniii nie;;ot lilcfi. med kun svatie Spor 

 af dl' oianiiffarvfde SliattiMiiifjer. Ofte er lA'neiiiet iiastcii tarveltist, hvorved (h- smukt 

 htiirnde Oine o-,' den lijjesoni hos K. niierophtlialnia saideles V(duniinose med morkt Ind- 

 hold tvldtc Tvjijieniave er nie^'et ioinelaldende. 



l»enue .Vit lever i stor Miens^de udluedt over ('t teniuieliK vidtstrakt og som det 

 synes fuhlstændigt isoleret l)yl)hasin i den ydre l>el iif I liri.-tianiatjorden omtrent li^c 

 ud for VaUo i)aa et Dyt) af l."iO— ;i;^U Favnes Idod Mudderliund. I etlivert Kast. man 

 i(]m- her med den tine Hniidskrahe. er man sikker pau at faa op talri^je Kxemplarer af 

 denne vakre Crustaee sammen meil de eiendommelige Iso])odetormer Munnopsis typica 

 o(i Euryeope cornnta. Iten syne.s ikke her at gaa huiere o]). Derimod liar jeg ved Lo- 

 foten nylig fiindet den lige op til inn Favne, livor den lever sammen med F. serrata. 

 Det niaa hemerkes, at disse Fxemplarer havde forholdsvis noget storre Oine og ikke fuldt 

 saa lange Fodder som Christianiatjordtormen. Forovrigt stemmede de undre .\ntenuer.s 

 IMatl og det midterste Halevedhæng fuldkommen overens, saa at Arten, uagtet den saa- 

 ledet paa enkelte Localiteter synes at vise en storre Tilnærmelse til E. serrata, dog ved 

 disse 2 Characterer samt dens hetydelige Størrelse med Lcthed kan kjendes fra den 

 anden. Kt eneste Kxemidar af denne Art, en ung lian, har jeg fra det hetydelige Dyh 

 af :>00 Favne ved Lofoten. Dette Fxemplar adskilte sig nuvrkeligt ved det i hoi Grad 

 rudimentiere Ud.seende af Øinene (cfr. Fig. 12), der ere sa-rdeles smaa, uregelmæssigt til- 

 nindede og som det synes forsynede med ufuldstændigt dilien iitierede Synselementer. Om 

 dette grunder sig paa en tilfældigMonstrøsitet, kan jeg ikke med Sikkerhed afgjøre, da jeg 

 som sagt kun har et eneste Fxemplar fra dette Dyh. Imidlertid anser jeg det for ikke 

 usandsyidigt, at den forskjellige Dyhde kan have adskillig Indtiydelse paa Synsorganernes 

 Form og Udvikling hos samme Art, noget, der ogsaa synes at bekra-ftes ved den ovenfor 

 omtalte Forskjel i Øinenes Størrelse mellem Christianiafjordformen og den ved Lofoten 

 paa grundere Vand levende F'orui. Ligeledes berørte jeg ovenfor, at denne sidste Fonn 

 havde ikke fulilt saa sta-rkt forhengede Fodder som Christiiiniafjordformen. Horpaa kan 

 ganske sikkert ikke den forskjellige Dyhde have nogeu IndHydelse, men vel liundens 

 Beskatfenhed. Aabenbart ere de saa stærkt forlængede Fødder hos de herhen hørende 

 Arter idethele afpasset efter deres Levevis pa^t lilnd leref eller mudret l!und. Jo blø- 

 dei-e Hunden er, desto nyttigere vil det nemlig være for Dyret at have meget lange Fod- 

 der til at vade henover Overtladen uden at synke med Kroitpcn ned i Mudret. Man vil 

 ogsaa hos de forskjellige Arter rtnde dette Forhold fuldkommen bckneftet. Saaledes er 

 E. pyginæa, der af alle har de korteste Fødder, netop den, der forekommer paa den haar- 

 deste IJund, medens E. sen-ata og mierophthalma, iler altid kun tindes paa blod leret 

 Dund. have betydelig stærkere forlængede Fødder end saavel ¥j. i)ygmæa som E. (ioésii, 

 hvilken sidste i sin Levevis synes at iudtagc en intermedierende Stilling. Interessant er 

 det nu, at man endog hos en og samme Art kan erholde Stadfæstelse paa dette Fnrlndd 



