50 



fyldt Ldli, ofi' retter sig strax lige fortil, lucdens det for de nedre Antenner bestemte Nerve- 

 par allerede ved sin Rod har Udseendet af en fibrøs Streng, der retter sig lige ud til 

 hver Side inden den tritder ind i disse Antenners Basalafsnit. Det forreste Parti af 

 Hjernegangliet. der er beliggende noget høiere end det bagre og ganske optages i Øie- 

 pladen, deler sig i 2 store divergerende Lober, melleni hvilke der mere nedentil udgaa 

 2 korte ved Basis fortykkede Nerver, der ende just ved Bunden af Øiepladens mediane 

 Indsnit. De ovenomtalte divergerende Lober svare til „lobi obtici" hos Mysis, der hos 

 denne Sla\gt ligesoni hos alle øvrige med Øine forsynede Decapoder give Udspringet til 

 de stærkt udviklede, tildels gangliøse Syusnerver, hvis mærkelig complicerede Bygning 

 jeg paa ovenciterede Sted udførligt har beskrevet og atTiildet. Ganske eiendorameligt er 

 nu JMjrholdet af Synsnerverne hos nærværende Slægt. Enhver af dem udvider sig nemlig 

 strax til et stort transversalt Ganglion, der omtrent indtager Midten af Øiepladens Side- 

 halvparte, og hvorfra udstraale til alle Sider korte enkle eller tvedelte Fortsatser, der 

 med sine afstuni])cde Ender lægge sig tæt ind mod Øiepladens Rande. Disse Fortsatser 

 vise en meget eiendommelig Sti-uctur, saa at man vel kunde være i Tvivl om de ere 

 af virkelig nervøs Natur, hvis ikke deres umiddelbare Sammenhæng med Hjernegangliet 

 lod sig paavise. Ved stærk Forstørrelse vise de sig nemlig (Fig. 3') bestaaende af utal- 

 lige uregelmæssigt i hinanden slyngede og bugtede yderst fine Traade, der give det hele 

 Apparat et ligesom porøst eller fintmasket Udseende. Rimeligvis have vi her at gjøre 

 med en Degeneration af Nerveelementerne i Overensstemmelse med det hele Organs rudi- 

 mentære Beskaffenhed, hvoiTed Nerveenderne, istedetfor at differentiere sig til lyspercipe- 

 rende og lysbrydende Elementer, fuldstændigt atrophiere og gaa over til at blive af sim- 

 pel bindevævsagtig Structur og Beskafienhed. At antage at Organet fra et Synsorgan har 

 gaaet over til at repræsentere en anden Sands f. Ex. Lugte- eller Følesandsen, synes mig 

 mindre sandsynligt. 



De øvre Antenners Pedunkler (Tab. 4 Fig. 4) ere, meget korte, neppe mere- 

 end halvt saa lange som Rygskjoldets Brede fortil, men af temmelig stærk Bygning og 

 ua!Sten overalt af samme Brede. Iste Led, der ikke er fuldt saa langt som sidste, har 

 som sædvanligt ved Basis i den ydre Kant en Del Hørebørster; dets forreste ydre Hjøme 

 foi"læuger sig i en kort noget udadrettet med en Del længere Børster forsynet Fortsats. 

 2det Led er meget kort, næsten ringformigt til Optagelsen af sidste Led og forsynet i 

 den indre Kant med en lang Fjærborste. Sidste Led er af 4kantet Fonn og som sæd- 

 vanligt i den indre Kant mod Enden forsynet med en Del lange Fjærborster; den skjæl- 

 formige med Hørebørster forsynede Fortsats paa den øvre Flade mangler heller ikke hos 

 nærværende Slægt. Svøberne ere meget stærkt udviklede og den ydre na\sten af hele 

 Kroppens Længde samt forsynet med et stort Antal temmelig tæt sammen staaende baand- 

 formige Lugteiiapiller. Paa den indre Svobe har (Fig. ')) hvert af de korte, i Enden noget 

 skjævt afskaarne Led ialmindelighed 5 forskjelligartede Børster. I hver Kant have de 



