Tclson magnum, Iingvæforme, apice obtuse rotundato aculeis marginalibus nume- 

 rosis subæqvalibus setisqve duabus apicalibus armatum. 



Appendices raudæ laterales angustæ setis ubiqve marginatæ, lamina interiore qvam 

 exteriore multo breviore organo acustico distincto ad basin instructa. 



Typen for denne Slægt er den af mig først under Benævnelsen „Pseudomma 

 abbreviatum" opførte Form, der vistnok ved Øinenes rudimentære Beskaffenhed viser en 

 vis Lighed med Arierne af Slægten Pseudomma,- men som i andre Henseender viser saa 

 mange Afvigelser, at jeg efter nøiere Undersøgelse har fuudet det ganske nodvendigt at 

 adskille den generisk fra disse. 



Slægten adskiller sig fra Pseudomma hovedsageligt ved følgende Characterer : 

 Kropsformen er kortere og mere undersætsig og Rygskjoldet meget stærkere 

 udviklet. Øinene ere vel ligesom bos Pseudomma rudimentære og pladeformige, men 

 vise dog flere Afvigelser. De ere nemlig ikke som hos denne Slægt sammenvoxne til 

 en enkelt halvmaaneformig Plade, men fuldstændig adskilte, skjøndt stødende tæt op til 

 hinanden i Midten, og af triangulær Form, aden marginale Tænder, samt forsynede i sit 

 Indre med et tydeligt smukt rødt Pigment, som ganske savnes hos Pseudomma. De 

 nedre Antenners Blad er af en forskjellig Form og Svøbens Skaft bestaar af 4 Led, 

 hvorved denne Form adskiller sig fra alle øvrige bekjendte Mysider. Mandiblernes Tyg- 

 geflade (pars incisiva) har et langt større Antal Torner eller Børster niellem Molarpro- 

 cessen og det forreste tandede Parti. Iste Par Kjævefødder ere kraftigt udviklede med 

 en særdeles stor Vifte, medens 2det Par er af en ganske usædvanlig ringe Udvikling. 

 Fødderne ere meget ulige samme hos Pseudomma og næsten fuldstændigt af samme 

 Udseende som hos Slægten Parerythrops, alle omtrent af samme Længde og forsynede 

 med en tydelig og temmelig stærk Klo. Æggepladernes Tal er vistnok som hos Pseu- 

 domma 6, men det forreste Par er her særdeles lidet og rudimentært. Hannens Kjøus- 

 vedhæng ere ogsaa meget ulige samme hos Pseudomma. Hunnens Bagkropslemmer ad- 

 skille sig fra samme hos Pseudomma derved, at den ydre Del er meget længere end 

 den basale og især paa de bågeste Par særdeles tynd linieformig. Hos Hannen er den 

 fra Basis af den indre Gren udskydende pladeformige Fortsats ganske usædvanlig stor 

 og bred, triangulær eller bagtil tungeformigt udvidet, og paa Iste Par er den indre Gren 

 i Enden jevnt afsmalnende med kun en enkelt terminal Børste. Halevedhængene ligne 

 vel idethele samme hos Pseudomma, men vise dog ogsaa enkelte Afvigelser, der imidler- 

 tid ikke ere saa store, at de i og for sig kan lillægges generisk Betydning. Da Slægten 

 kun iudeholder en eneste Art, ville de nærmere Detailler under denne blive afhandlede. 



