10 



kort, medens Endedelen især paa ile bagre Par (Fig. 17, 18) er stærkt forlænget og 

 særdeles smal linielbrmig, paa sidste Par (Fig. 18) endog 3 Gange længere end det 

 basale Parti. De afvige herved meget bestemt fra samme hos Pseudomma, > hvor det 

 basale Parti omvendt er det længste. 



Det midterste Halevedhæng (se Fig. 19) er temmelig stort, omtrent af 

 samme Længde som sidste Segment og Halvparten af næstsidste tilsammen, eller nøiag- 

 tigere som de nedre Antenners bladdannede Vedhæng. Af Form er det smalt tungefor- 

 migt nær Basis noget indknebet og derpaa jevnt afsmalnende mod Spidsen, der er stumpt 

 tilrundet. Sidekanterne ere i det forreste Parti ganske nøgne. Noget foran Midten be- 

 gynder derimod paa hver Side en meget tæt Tornbevæbning, der uden Afbrydelse stræk- 

 ker sig rundt om den ydre Halvpart af Vedhænget. Disse Torner, hvis Tal ialt over- 

 stiger 50, ere næsten alle af ens Længde og fæstede i lige Afstand fra hverandre. Kun 

 ved Spidsen blive de (se Fig. 20) lidt efter lidt noget. skjøndl ikke meget længere, og 

 de 2 i Midten af Enden fæstede ere de længste af alle; mellem disse sidste udgaa tæt 

 sammen 2 tynde, fint cilierede Børster, der ere noget længere end Tornerne og divergere 

 til hver Side. 



De ydre Halevedhæng (ibid.) ere meget smale, omtrent saa lange som de 2 

 sidste Segmenter tilsammen. Den indre Plade overrager kun lidet det midterste Hale- 

 vedhæng og viser ved Basis det sædvanlige Høreapparat; af Torner har jeg derimod 

 ikke kunnet finde noget Spor. Den ydre Plade er mere en -i længere end den indre, 

 af smal lineær Form og ligesom den indre rundtom bebrremmet med cilierede Børster. 

 der som sædvanlig i den ydre Kant ere korte, ved Spidsen og i den indre Kant derimod 

 særdeles lange. 



Den fuldvoxne Han (Fig. 21) er lidt større end Hunnen, forresten af en meget 

 lignende Kropsforrn. Den er dog let kjendelig ved de store tæt haarede Vedhæng paa 

 Enden af de øvre Antenners Pedunkler samt ved de til Svømmeredskaber uddannede 

 Bagkropslemmer. 



De øvre Antenners Pedunkel (se Fig. 22 og 23) er større og kraftigere byg- 

 get end hos Hunnen, og dens sidste Led stærkt opsvulmet ved Basis samt uden Spor af 

 de hos Hunnen langs den indre Rand fæstede cilierede Børster. Det terminale Vedhæng 

 er særdeles stort, næsten af hele Pedunkelens Længde, og viser en lignende Form som 

 hos Pseudomma og Erythrops, idet det indad har en tydelig Afsats og i Spidsen er 

 skraat afskaaret. Insertionen for de talriee til alle Kanter divergerende fine Haar danner 

 (•<• Kig. 23) el 4 Gange zigzagbøiet Baand langs den nedre Flade. 



S vømm epalpeme ere som sædvanlig endnu stærkere end hos Hunnen, hvilket 

 især gjælder deres Basaldel, der ei- særdeles bred og pladeformig. 



De ydre Kjøns vedhæng (se Fig. 25 og 26) ere smaa og tykke, noget fort.il- 

 1 Iste Hefte, Pl. 4, Fig. 18. 



