18 



i det foregaaende omtalte Slægter. De ere idethele forholdsvis bredere og mere plade- 

 formige med det basale og terminale Afsnit omtrent at' ens Længde. Den ydre med 

 Hørebørster besatte Udvidning, der bestemmer Grændsen mellem begge disse Partier er, 

 naar undtages paa Iste Par (Fig. 17), kun lidet fremspringende, og langs den nedre Side 

 findes istedetfor de hos Mysis i en enkelt Rad ordnede lange og stærke cilierede Børster, 

 en bel Del ganske korte og uregelmaessigt ordnede Børster, der først ved Spidsen blive 

 noget hengere. 



Det midterste Halevedhæng (Pl. VII fig. 20, Pl. VIII fig. 10, 11 og 19) er 

 vel udviklet, a f mere eller mindre langstrakt triangulær Form, stærkt indhulet langs den 

 øvre Flade, med Siderandene opadbøiede og bevæbnede med et forskjelligt Antal smaa 

 Turner. Enden er enten hel og afstumpet eller indskaaren i Midten, uden Spor af de 

 2 cilierede Børster, som fandtes hos alle de i det foregaaende omtalte Slægter. 



De ydre Halevedhæng (Pl. VII fig. 21, Pl. VIII fig. 9 og 21) have Ende- 

 pladerne forholdsvis bredere end hos de i det foregaaende omtalte Mysider. Navnlig er 

 dette Tilfældet med den ydre Plade, hvis indre Rand altid er tydeligt udbuet. Den indre 

 Plade, der er betydelig kortere end den ydre, viser ved Basis den sædvanlige stærke 

 Opsvulmning for Høreapparatet og har ovenlil ved den bagre Begrændsning af Ørecavi- 

 teten en skjælformig bagudrettet Fortsals, som jeg ikke har bemærket hos de øvrige 

 Mysider. Otolithen er stærkt udviklet, noget aflang med den nedre Side -affladet, den 

 øvre i Midten napformigt fremspringende og viser i sit Indre en fuldstændig med hele 

 Otolithens Form overensstemmende Kjerne, hvorved fremkommer, naar den sees fra en 

 af do brede Flader, flere (3) concentriske fine Linier (se Pl. VII fig. 22 og 23, Pl. VIII 

 fig. 22). 



Hannen (Pl. VII fig. 24, Pl. VIII fig. 13 og 23) kjendes strax fra Hunnen ved 

 de øvre Antenners og Bagkropslemmernes forskjellige Bygning, tildels ogsaa ved en 

 stærkere Udvikling af Bagkroppen selv. 



De øvre Antenners Pedunkel (Pl. VII fig. 25) er betydelig tykkere end hos 

 Hunnen og i Enden nedentil forsynet med det sædvanlige tæt haarede Appendix. Dette 

 er meget stort, over halvt saa langt som hele Pedunkelen, af stump konisk Form med 

 en liden Afsats i den ydre Rand og Enden stumpt tilspidset (se Fig. 26). Langs den 

 nedre Side løber fra Spidsen af et 4 Gange zigzagbøiet bredt Baand, hvortil de lange 

 og tætte til alle Kanter kostformigt udstaaende tynde børsteformige Vedhæng eie fæstede. 

 Svøberne ere noget længere end hos Hunnen og den ydre forsynet med et større Antal 

 baand f or mige Lugtepapiller. 



Svømme palperne ere stærkere ndviklede med Basaldelen bredere og opfyldl 

 af stærke Muskler. 



De ydre Kjønsvedhæng (Pl. VII fig. S7, Pl. VIII fig. 24) ere korte og tykke 

 med bredt afrundet Spids, der mere eller mindre tydeligt vise 2 Lappe, hvorimellem 



