viklet sig meget, vilde hjælpe os et godt Stykke paa Vej til vort 

 Maal, — hvad det ogsaa gjorde. 



Saaledes skete det, at den svenske zoologiske Ekspedition til 

 Centralafrika kort før Aarsskiftet 1920 befandt sig samlet fuld- 

 tallig i Kenyakoloniens Hovedstad, Nairobi, ivrigt beskæftiget 

 med alle mulige Forberedelser til den forestaaende Langfart. 



Kernen i Ekspeditionen udgjordes foruden af Forfatteren 

 af Grev Nils Gyldenstolpe, paa hvis Skuldre det videnskabelige 

 Arbejde hvilede godt og trygt; endvidere den engelske Konser- 

 vator Allan Ruddle samt Ingeniør Oskar Olsson fra Svensk 

 Filmindustri. Sidstnævnte havde allerede i i^ Aar opholdt sig 

 i Østafrika og optaget for sit Firma bl. a. forskellige Serier 

 Dyrefilm, der er noget af det bedste, der hidtil er præsteret i 

 den Retning. Paa hans brede Ryg hvilede det tunge Kamera 

 tilligemed det ansvarsfulde Hverv: i Billeder at forevige inter- 

 essante Situationer, Folketyper, Landskaber og Dyr. Og denne 

 Opgave lykkedes det ham at løse paa den mest tilfredsstillende 

 Maade trods de store Vanskeligheder, et fugtigt Klima frem- 

 byder navnlig m. H. t. Opbevaring af Filmen. I Sandhedens 

 Interesse maa det bemærkes, at Kameraet kun billedligt talt 

 tyngede hans Ryg. For det var en Neger, der hele Tiden gik 

 og slæbte paa det. 



Og hermed er vi pludselig kommet ind paa Problemet: det 

 sorte Folkehold. 



En hvid Mand bør aldrig personlig give sig af med legem- 

 ligt Arbejde, undtagen det er højst nødvendigt. Hvis han gør 

 det, sætter han noget af den Autoritet til, som han maa eje 

 overfor de Indfødte, og som hans hvide Hudfarve og større 

 Intelligens straks forskaffer ham som en selvfølgelig Ting. En 

 Neger betragter nemlig Arbejde som noget nedværdigende. 

 Selv arbejder han kun, naar man tvinger ham til det, eller naar 

 det er uomgængelig nødvendigt af Hensyn til Livets Ophold. 

 Og selv da skj^der han det helst over paa sine Kvinder. I mange 

 Tilfælde bryder han sig ikke om selv nok saa høj en Løn, men 

 foretrækker, hellere end at arbejde, at vende hjem til sin Hytte 

 for i Fred og Ro at ryge sin Pibe, æde sin Matama og nyde den 

 dovnes uretfærdige Søvn. Han er Lejlighedsarbejder, og han 

 bestiller ikke noget uden under strengt Opsyn, eller hvis det til- 

 fældigvis skulde more ham, — hvad sjældent er Tilfældet. Hvis 



