15 



skilte Aarstider med Undtagelse af Regnperioden. Den ene 

 Dag ligner den anden. Solen staar op, og Solen gaar ned, altid 

 paa samme Sted og paa samme Klokkeslet. De ækvatoriale 

 Troper kender i den Henseende ikke til nogen Afveksling. Og 

 derfor udslettes ens Forestilling om Tid. Om man udfører en 

 Ting i Dag eller i Morgen eller om et Aar, det er ganske 

 ligegyldigt. Der er noget befriende herved ; men det rummer 

 ogsaa en Fare, thi det kan gøre én ligeglad med alting. Hvis 

 ikke Arbejdet for det daglige Brød fordrede en stadig ny Kraft- 

 anspændelse, hvis ikke Tanken paa ens personlige Velvære og 

 Sikkerhed holdt Livsfunktionerne i Gang, vilde man synke hen 

 i en dvalelignende Tilstand. Klimaet og Ensomheden indbyder 

 dertil. Derfor gælder her mere end andetsteds den gyldne Re- 

 gel: Arbejd! Thi Lediggang er Selvmord. 



Der fortælles, at da to Pionerer engang for længe siden 

 kom til en af de store Søer, var der ingen Kano at faa. 



— Hvor skal vi faa et Fartøj fra? spurgte den ene. 



— Nu skal jeg gaa tilbage og hente et, sagde den anden. 

 Han gik. Et Aarstid efter kom han tilbage med en lille 



sammenfoldet Sejldugsbaad og fandt sin Kammerat ventende 

 ved Bredden. 



— Well, sagde han uden Indledning, skal vi saa ta' og ro. 

 I Vildmarken føler man sig som en Sten, der er kastet i 



Havet. Man opsluges af Ensomheden, man er henvist til sig 

 selv og føler mere end ellers sin egen Lidenhed. Jeg taler her 

 om de hvide. Med de sorte, som fra Arild har besiddet Lan- 

 det, er Forholdet ganske naturligt et andet. Og de ser i 

 Europæeren deres Overmand, der ganske vist er mindre vel- 

 kommen, men altid en stor Høvding. 



Selv i folkerige Egne føler den hvide Mand sig ensom. De 

 to Racer har svært ved at finde hinanden. Svælget er endnu 

 for stort mellem Dannelse og Raahed, mellem Civilisationen og 

 de vilde. De sorte kan være udmærkede Arbejdere og trofast 

 Tyende. Som Høvdinge for deres Stammer kan de endogsaa 

 mødes med den hvide Mand paa nogenlunde samme Plan. Men 

 derfra og til ligefrem Omgang, virkeligt Venskab eller be- 

 frugtende Tankeudveksling er Springet for stort. Lad en Neger 

 faa Lov at brede sig, vis ham Venlighed og behandl ham som 

 en ligestillet, — han vil straks blive paagaaende, fræk og ufor- 



