14 



des. Ikke meget, men bedre end ingenting. Og saa holder Oasen 

 pludselig op, brat, uden Overgang. Og Vildmarken begynder. 



Tavs ligger den og ruger over sine Hemmeligheder, sine 

 uløste Gaader. Forfærdende stor i al sin Ensomhed. Mil efter 

 Mil, Dag efter Dag. Det er saa haabløst at tænke paa, hvor 

 den ender. For det er saa langt borte, at ens Tanke svimler. 

 Overalt og til alle Sider det tomme Intet. Og dog — hvor 

 meget rummer det ikke! 



Oppe fra Højen har man et godt Overblik. 



Saa langt Øjet naar, strækker sig brunbrændte Savanner 

 med stridt Græs og enkelte Akacielunde. Landet er svagt ku- 

 peret. Det ser ud, som om vældige Dønninger pludselig var 

 stivnet og blevet til Jord. Hist og her skærer dybe Kløfter sig 

 ind. De er mørkere end Omgivelserne, for der vokser Træer, 

 Euphorbiaer og al Slags Krat og Buske med skarpe Pigge, som 

 ubarmhjertigt river ens Tøj itu og spærrer Vejen. Græsset er 

 højere. Urterne grønnere. Maaske er der endnu lidt Vand til- 

 bage paa Bunden. Heroppe fra Højen ser det saa let ud at 

 trænge igennem disse Kløfter. Det kunde højst tage fem Mi- 

 nuter, synes man. Men i Virkeligheden tager det maaske lige 

 saa mange Timer, inden Øksen faar banet Vej til den anden 

 Side. Thi alt synes ved første Øjekast saa smaat i disse gi- 

 gantiske Omgivelser, hvor enhver Detalje gaar tabt. 



Paa samme Maade forholder det sig med Afstanden. I 

 Horizonten blaaner en Kæde af høje Bjerge. De er skovklædte, 

 og man synes næsten, man kan skelne hvert enkelt Træ. Hvor 

 langt kan der være derover? Et Par Timer? Nej, et Par 

 Dage. Og et Par lange Dage ovenikøbet. 



— Bor der nogen Mennesker? 



— Ja, tre Mil herfra ligger den nærmeste Landsby. 



— Hvor langt skal man gaa, før man træffer en hvid 

 Mand? 



— Mindst en Uge. 



— Og hvor langt er der til Jærnbanen? 



— Fire, Søndagene iberegnede. 



Saadan er Afrika, Viddernes og Vildmarkens Land. Og 

 alligevel skrumper Afstanden ind. Thi man mister helt Fore- 

 stillingen om Tid. Tiden rinder bort, som havde den aldrig 

 eksisteret. Der er ingen Holdepunkter længere, knap nok ad- 



