56 



Ansamlinger af Mudder. Desuden lever Sitatungaen her, en 

 Antilopeart med meget lange og stærkt spredte Klove, der gør 

 det muligt for den at komme frem over Hængedyndet. Og det 

 var dette Dyr, vort Besøg nærmest gjaldt. 



At vade i selve Sumpen er umuligt, og de stejle Fjeldsider, 

 bevoksede med Skov, udelukker en Fremtrængen langs Bredden. 

 Men de Indfødte kender nogle smaa, aabne Steder, hvor Sita- 

 tungaen kommer og græsser, og førte os ad halvt overgroede 

 Stier derhen. Der var ikke andet at gøre end at sidde taal- 

 modigt og vente, til de kom frem af Sivene. Man maa ned- 

 lægge Sitatungaen paa Stedet, ellers forsvinder den sporløst i 

 alt det grønne, hvor ikke engang den mest sumpkyndige Neger 

 kan naa frem. 



Der gik et Par Dage, før vi fik Ram paa en. Dyrene var 

 lige saa sky, som de var faatallige, og holdt sig altid langt borte 

 fra Bredden. Vi skød flere Gange forbi paa langt Hold, men 

 endelig lykkedes det os at sende en gammel Buk et Skud i Hjer- 

 tet, saa den blev liggende. Vadende til midt paa Livet i Snerrer 

 og Dynd lykkedes det virkelig vor Fører at naa ud til det skudte 

 Dyr og bjerge det i Land. Den nærmeste Landsby fik sig en 

 god Portion Kød og vore Samlinger en værdifuld Forøgelse. 



Ved Teltene, der stod opslaaede paa nogle Højder lige ved 

 Søen, udfoldede der sig altid om Aftenen et farligt Leben. Thi 

 mod Løfte om høj Backshish havde de Indfødte indfundet sig 

 med alle Slags Dyr, baade levende og døde, baade Sitatunga- 

 kalve, Rotter, Slanger og Frøer, som de havde fanget i Dagens 

 Løb og nu for enhver Pris vilde afsætte. Konservatoren fik mere 

 end nok at bestille. 



En Eftermiddag havde jeg Lejlighed til at se en hel Landsby 

 paa Jagt. Fra Toppen af en høj Bakke var der udspændt et 

 lavt, kilometerlangt Net helt ned i Dalen. Med passende Mel- 

 lemrum var der posteret et Antal Jægere bag Nettet, gemte 

 under store afbrækkede Grene. I Forening med nogle Hunde, 

 forsynede med Bjælder, dannede Resten af Landsbyens Befolk- 

 ning en Kæde af Klappere. Naar saa Vildtet — nogle Dykker- 

 antiloper (Cephalophus) — var jaget op og ude af sig selv af 

 Angst løb hen imod Nettet og indviklede sig i dets Masker, 

 ilede den nærmeste Jæger til og ramte lynsnart Dyret med sit 

 Spyd, inden det fik Tid at rive sig løs. 



