59 



der deltog i Slagene. De to sidstnævnte angiver Nilens Kilder 

 som Racens formentlige Opholdssted. Og den hellige Augustin 

 udtaler sin Tvivl om, at Pygmæerne, der ikke er større end 

 Længden af en Underarm, kan være rigtige Mennesker. I 

 gamle Dage blev Dværgene nemlig ofte forvekslet med Aber. 

 At de gamle Ægyptere vidste Besked om Folket er ikke saa 

 mærkeligt, da dette rimeligvis i Oldtiden har beboet nordligere 

 Egne end nu. Ved Sakkarah har man ovenikøbet fundet en 

 Statuette af en lille Mand, der antages at have været Faraos 

 Kok, Paaklæder, Danser eller Nar. Men der skulde gaa mange 

 hundrede Aar, inden Sagntaagen, der indhyllede disse Skab- 

 ninger, spredtes. Først i 1866 genopdagedes Herodots smaa 

 Mænd af en Missionær, og gennem Stanleys, du Chaillus og 

 andres Rejser blev deres Eksistens yderligere bekræftet. 



Nu ved man god Besked om mange forskellige Dværg- 

 stammer. De, vi nærmest kommer i Berøring med, kaldes 

 Ba-twa og beboer hovedsagelig de store Skovegne øst for Kiwu 

 og Birungavulkanerne. Det er frygtsomme Folk. der ernærer 

 sig af Jagt eller, naar Jagten slaar fejl, af Tyveri. Før var det 

 Skik og Brug, at Stammen lagde sig i Baghold og med sine for- 

 giftede Pile skød til Maals efter alle Safarier, der kom forbi, 

 dræbte Eskorten eller jagede den paa Flugt og saa tog, hvad den 

 havde Brug for af Bagagen. At prøve paa at forfølge og straffe 

 Ugerningsmændene var spildt Ulejlighed. De forsvinder i Sko- 

 vene, hvor de med deres udviklede Stedsans finder tusind Gem- 

 mesteder, hvor en hvid Mand aldrig vil kunne naa frem. Nu 

 er de imidlertid temmelig skikkelige, hvilket i ikke ringe Grad 

 skyldes Philipps personlige Indsats; efter et taalmodigt Arbejde 

 lykkedes det ham at komme i et godt Forhold til Stammen. 

 En af Høvdingene plejede ovenikøbet at komme og hilse paa 

 ham i Kabale, men altid om Natten for ikke at vække Opsigt. 

 Sidst han var der, omtalte Philipps vor Ekspedition, og at vi 

 gerne vilde træffe dem. „Ja maaske," svarede den lille Mand, 

 ,,hvis de har Salt med. Thi Salt er godt. I hvert Fald skal vi 

 følge dem og være dem saa nær hele Tiden, at vi kan naa dem 

 med Hænderne, uden at de faar Øje paa os." 



Efter en hel Dag igennem at have raabt ind i Skoven, at 

 her var Salt, kom endelig cirka tyve Ba-twa frem for at hente 

 det attraaede Nydelsesmiddel. 



