69 



der syntes at begynde helt oppe paa Toppen for i en ubrudt 

 Bue at ende under vore Fødder. Og den lille Bæk lige i Nær- 

 heden, som gav os koldt og godt Drikkevand, perlede muntert 

 efter Regnen, ganske som om den var ifærd med at blive en 

 rigtig stor Flod. Men blot nogle Øjeblikke varede Synet; saa 

 var alting indsvøbt i en graahvid Taage. 



Den Aften knitrede Lejrbaalene muntrere end nogensinde. 

 Ikke som en hyggelig Luksusild, men med det bestemte og pri- 

 selige Formaal: at varme. Efter Haglbygen, hvor de største 

 Hagl maalte 19 mm i Diameter, var Temperaturen faldet til 

 7 Grader Celsius. Og i Stedet for at klæde mig af, før jeg 

 gik til Køjs, maatte jeg finde frem alt, hvad der var af varmt 

 Tøj, og klæde mig paa. Trods tre Tæpper og to Regnkapper, 

 hvoraf den ene var kamelhaarsforet, sloges jeg hele Natten med 

 Kulden, der søgte at overliste mig. Jeg laa og lyttede til 

 Negrene, der sad og snakkede uafbrudt omkring Baalene for at 

 holde Varmen, og syntes ligefrem jeg kunde høre, hvordan de- 

 res Tænder klaprede. Vore egne Boyer havde jo deres Telte 

 og Tæpper, saa de klarede sig saa nogenlunde, men at de an- 

 dre Bærere ikke frøs ihjel eller blev syge i deres paradisiske 

 Nøgenhed er virkelig en Gaade. 



Senere end sædvanlig mødtes Ekspeditionens Medlemmer 

 den næste Morgen omkring Frokostbordet, rystende af Kulde 

 og stivfrosne. Det havde ligefrem været for koldt til at staa 

 op ved Daggry, som vi ellers plejede. Desuden umuliggjorde 

 en tæt Taage enhver Jagt eller Orientering. Lidt efter lidt 

 lettede den imidlertid, og Arbejdet kunde begynde. 



Men det var ikke saa let. 



Vegetationen, der længere nede er spredt og buskagtig, dan- 

 nes heroppe af tæt Bambus og Kratskov, store Bladplanter, 

 Bregner og højt Græs, altsammen sammenfiltret og overgroet 

 med piggede Slyngplanter. Ofte er det umuligt at trænge frem 

 uden ved Hjælp af Pangaen, hvormed man maa hugge sig 

 igennem. Selve Skraaningerne er lerede og slibrige af den be- 

 standige Regn. Jorden tørrer aldrig rigtigt, ikke engang, hvor 

 Bjerget stiger lodret tilvejrs, thi Mos og raadnende Plantedele 

 binder Fugtigheden. 



Bjergsadlen er nogenlunde jævn. Omtrent midt paa den 

 findes der en aaben Slette fuld af Tuer, altsaa ikke en Sø, som 



