71 



per sig under Fødderne og sætter sig paa Tøjet i hele Kager, 

 ' — og man vil kunne forstaa, at Jagten paa Birunga- Vulkanerne 

 ikke er lutter Fornøjelse. 



Eftersom Dyrelivet aftog, jo højere op man kom, for endelig 

 helt at ophøre, gik vi sjældent højere op end omtrent til Bjer- 

 gets halve Højde regnet fra Sadlen. Der oven for var der 

 praktisk talt intet at udrette. Ikke destomindre besluttede Carr 

 og jeg en Dag at prøve paa at naa op til Toppen af Muhavura 

 for at se, hvordan der saa ud oppe i Banya-Ruandas Himmel. 

 Det var den rene Nysgerrighed, der drev os. Men hvad gør 

 man ikke for at komme ind i en Himmel? Og maaske faa 

 Lejlighed til at klappe et meget hvidt og meget helligt Faar? 



Den sædvanlige Vej derop er syd- og østfra, hvis man i det 

 hele taget kan regne med Verdenshjørnerne, naar det gælder 

 saa celeste Maal. Men da vi syntes, det var morsommere at 

 gaa, hvor ingen før havde gaaet, startede vi en Morgen lige til 

 Vejrs fra Lejren. En minimal men varm Udrustning blev med- 

 taget og hobet paa nogle runde Ba-hutu- og Ba-twa-Hoveder, 

 hvis Ejermænd mod Løfte om en god Backshisch havde erklæ- 

 ret sig rede til at overnatte i Nærheden af Paradiset. At naa 

 baade op og ned paa samme Dag er nemlig næsten umuligt. I 

 Mørket vilde man paa de bratte Skraaninger være hjælpeløst 

 fortabt. 



Til at begynde med saa det lovende ud. Vi fulgte langs 

 Randen af en dyb Kløft, balancerede paa Klippefremspring og 

 kiggede ned i dybe Afgrunde. For første Gang i mit Liv stif- 

 tede jeg Bekendtskab med Gorillaer, ja selv med Dyrenes 

 Liggepladser. Men de var alle gamle og derfor af ringe In- 

 teresse. Over Kløften stod en Falk stille i Luften, og jeg be- 

 gyndte snart at misunde den dens Vinger. Thi for hvert Skridt 

 blev Bjerget stejlere, saa vi tilsidst maatte søge opad fra den 

 ene Træstamme til den anden for ikke at tabe Fodfæstet. Jeg 

 beundrede Bærerne, at de kunde vinde med med deres Byrder 

 paa Hovedet. De sled tappert i det, og først ved Middagstid 

 begyndte de at knurre, hvorved de opnaaede en Times Hvil. 



Lidt efter lidt blev Vegetationen tyndere, og de lavere 

 Regioners Liannet afløstes af de ejendommelige Senecier med 

 deres sprøde Stammer og brede Blade. Skæglavet, der hidtil 

 havde hængt i lange Festoner fra Træstammerne, ophørte plud- 



