hvor den lever af friske Bambusskud, Barken af Smaagrene, 

 Skærmplanter og Bær. Der er særlig en Busk, en Krydderurt 

 med røde eller gule Frugter, som synes at være deres Livret. 

 Deres Liggepladser af sammenbunkede Kviste og Løv reder de 

 saavel paa Jorden som paa lave Grene. I Almindelighed lever 

 Dyrene i Flokke paa lO — 30 Stykker. Hvor en saadan Flok, 

 der af en eller anden Grund er blevet skræmt eller har haft 

 travlt, er gaaet frem, ligger hele Undervegetationen nedtraadt, 

 som om en Lavine var rullet hen over Stedet. 



Naar man staar foran en Gorilla, melder den Tanke sig 

 uvilkaarlig: har man virkelig selv set saadan ud engang i en 

 fjærn Fortid? Maaske. Dyret gør imidlertid ikke noget stærkt 

 menneskeligt Indtryk. Det af Haar medusa-agtigt indrammede 

 Ansigt er for fladt, Panden for lav og Underkæben for stærkt 

 fremspringende. Kroppen er uforholdsmæssig bred. Ekstremite- 

 terne altfor lange. Dog vil jeg ingenlunde benægte, at der 

 findes en vis Lighed mellem Gorillaerne og os, skønt ikke mere 

 end Tilfældet er med andre Aber. Naar f. Eks. Assomani gik 

 hem og satte sig ved Siden af den gamle Familiefader, kunde 

 man ved et flygtigt Øjekast tro, at de var Fætre. Han mær- 

 kede det selv og gik hurtigt bort, inden jeg naaede at faa Grup- 

 pen fotograferet. 



Som allerede nævnt havde den belgiske Regering med elsk- 

 værdig Imødekommenhed bevilget Ekspeditionen Licence for 

 fjorten Gorillaer. Efter min Erfaring fra Sabinio betvivlede jeg 

 stærkt, at vi nogensinde vilde naa op paa dette Antal — maaske 

 ved Hjælp af sorte Jægere, som Tilfældet var ved den første 

 Jagt — men ikke selv og ved eget Arbejde. Fremtiden skulde 

 imidlertid vise, at Mikeno og Karissimbi var lettere at have med 

 at gøre, saa at Tallet virkelig blev fuldt og hele Resten nedlagt 

 af hvide Jægere. 



Da de fire første var indlemmet i Samlingerne, var der 

 strengt taget ikke mere for mig at gøre i Muhavuragruppen. 

 Vi var nemlig blevet enige om, at de større Dyr hovedsagelig 

 skulde tilfalde mig, de mindre — navnlig Fuglene — Gylden- 

 stolpe. Han blev derfor tilbage en Ugestid for yderligere at 

 komplettere Samlingerne, medens jeg nogle Dage efter Gorilla- 

 mordet drog ned paa Sletten, til det Sted, hvor Kako (sidenhen 

 Rutshurufloden) forlader Mutandasøen. 



