82 



Vor første Dag i Kolonien skulde blive alt andet end ly- 

 stelig. Regnen øsede ned ; Teltpladsen, som en velvillig, men 

 upraktisk belgisk Bestillingsmand havde ordnet, var et eneste 

 Pløre, og Stormen truede hvert Øjeblik med at vælte vore lette 

 Boliger. Uføret omkring os kan lettere tænkes end beskrives. 



Men allerede den næste Morgen begyndte det at se lysere 

 ud. Solen skinnede, og da Teltet efter en lang Dagsmarsch 

 blev rejst igen i Tamohanga nord for Vissoke, var Aftenens 

 og Nattens Genvordigheder for længe siden glemt. Stedet 

 er en lille Filial af den store Missionsstation i Lulenga. Her 

 er der en kristnet Neger, som holder Barneskole, og hans store 

 Hytte kom vore Boyer udmærket tilpas til at sove i. 



Fra Skolegaarden saa vi ogsaa for første Gang Namlagiras 

 svagt skraanende og Ninagongos afstumpede Kegler. Over den 

 førstnævnte hænger der bestandig en graa Sky, der om Aftenen 

 lyser ligesom en rød Kuppel, der snart udvider sig og snart 

 trækker sig sammen. Den er som en Kæmpefakkel, synlig i 

 mange Miles Omkreds, et Genskær af den evige Ild i Hades. 



Den næste Dag naaede vi den store Færdselsvej mellem 

 Rutshuru og Kiwu. I en stor Bue havde vi passeret nord om 

 Muhavura og Karissimbi-Grupperne, der er forbundet med en 

 lav Bjergryg, og var nu for Alvor indstillede paa at naa Af- 

 rikas Hjerte. Først paa Tilbagevejen vilde vi igen give os af 

 med Vulkanerne. 



Derfor stansede vi blot ganske flygtigt i den store Mis- 

 sionsstation, Lulenga, der ligger lige ved Vejen. Vi blev af 

 de venlige Peres blånes trakteret med Kaffe og Jordbær; og 

 det var en underlig Fornemmelse, da Barneskolen, der bestod 

 af et Par hundrede nøgne Negerdrenge, pludselig begyndte at 

 synge: ,,Du gamla, du fria", som de havde lært paa svensk i 

 Larousse. Derfra fortsatte vi mod Lavasletterne med Nina- 

 gongo paa højre og Mikeno paa venstre Haand. 



For hver Mil bliver Landskabet mere goldt. Lavaen ligger 

 næsten overalt helt synlig, dannende Blærer og stivnede Folder 

 ganske som paa en krøllet Dug. Der fandtes intet Vand. Men 

 ikke destomindre er Vegetationen ifærd med ufortrødent, 

 Tomme for Tomme, at erobre Sletten. Den begynder ganske 

 beskedent i en lille Revne. Nogle raadnede Plantedele er ført 

 derhen af Vinden, et Frø slaar Rod, det vokser, det bliver grønt 



