87 



Indhold; dette skete den 21. December 1912. Fantastisk for- 

 mede Lavablokke er blevet kastet hulter til bulter og ligger 

 stablede ovenpaa hverandre. Alt er rødbrunt eller sort som 

 Sod, goldt, dødt og livløst. Som Snepletter lyser hist og her 

 metalliske Aflejringer i alt det mørke. Træstubbene staar endnu 

 mange Steder tilbage, forkullede med et Lavahylster om sig. 

 Og nogle tørre Træstammer, som Ilden har skaanet, ligger midt 

 inde paa Lavamarken. Man har svært ved at forstaa, hvordan 

 de er kommet dér. Nu og da ser man en bleg, men foretag- 

 som Bregne, som har faaet Fodfæste nær ved Kanten, men 

 ellers er hele Egnen blottet for alt, hvad der hedder Vegata- 

 tion. Grænsen mellem Død og Liv er yderst skarpt mar- 

 keret. Ødelæggelsen er gaaet hen over Skovens Kæmper som 

 en vældig Ragekniv og har ladet alt, som var udenfor Æggen, 

 uberørt. Den sorte Jord absorberer Solstraalerne, hvorfor He- 

 den er ulidelig. Skarpe Spidser river ubarmhjertigt Fodtøjet 

 istykker, hvis man vover sig ud i Lavaen, og Saalerne brænder. 

 Paa nogle Steder, især omkring Toppen, ligger Asken endnu i 

 en Meters Højde, Og vi sank i til Knæene, da vi skulde op 

 at filme. 



Man faar en ubehagelig Fornemmelse af, at omtrent saa- 

 dan maa Jorden have set ud engang i den graa Urtid, da den 

 begyndte at størkne. Sort, livløs, ubeboelig. Og man glæder 

 sig over at være sluppet for at tage den i Besiddelse, saadan 

 som den dengang var. 



Ni Aar er forløbet, siden Nzuru fødtes. Men endnu den 

 Dag i Dag taler de Indfødte om den Nat, da alle de onde 

 Aander kom op fra Helvede og rystede deres Straamaatter, saa 

 at Fnuggene føg over Jorden, og Lyset var saa stærkt, at de 

 hvide Mænd i Rutshuru, tre Dagsmarscher derfra kunde, læse 

 i deres Trolddomsbøger, som om det havde været midt paa 

 Dagen. 



Turen hjem fra dette jordiske Inferno glemmer jeg aldrig. 

 Kanoerne var blevet sendt om til Mundingen af Mbusi-Vigen, 

 hvor vi først fandt dem ved Solnedgang, og derefter fulgte en 

 fire Timers Sejltur gennem Nattens Mørke. Det havde blæst 

 temmelig godt ved Middagstid, saa at Søen endnu gik ret højt 

 og skvulpede ind over de lave Kanorælinger, da vi startede; men 

 da vi var kommet omtrent Halvvejen, løjede Vinden af, og 



