95 



esse, var to Kvinder, Hustruer til Høvdingen i Nabobyen. De 

 var øjensynlig Egnens anerkendte Skønheder, thi alle veg be- 

 undrende til Side, da de kom, og ganske ugenert slog de sig ned 

 i Græsset midt i en stadig tættere Tilskuermængde. Fra den 

 ene Skulder hang et Skind paaskraa ned over Lænderne, medens 

 den øvrige Del af Kroppen var fuldstændig bedækket af Mes- 

 singringe og forskelligfarvede Glasperler, hvorimellem Huden 

 skinnede frem, kobberf arvet og blank af Fedt. Selv Issen skjul- 

 tes under en Hætte af flettede Perler. Benene var saa tæt sam- 

 mensnørede af Spanskrør, at de knap kunde røre sig. Den ene 

 Kvinde bar sin sidstfødte paa Ryggen. Og for rigtig at vise, at 

 hun følte sig som hjemme i den maabende Hob, trak hun Ungen 

 frem af Skindet og lod ham spise sig mæt. Hvad han ogsaa 

 gjorde af Hjertens L^st med alle Tegn paa Tilfredshed. 



Men for Ekspeditionen blev Lulenga noget langt vigtigere 

 end en velrøgtet Missionsstation eller en Søndageftermiddags- 

 Danseestrade. Her havde vi nemlig vor foreløbige Operations- 

 basis, hvorfra Mikenos Nordskraaning blev undersøgt, og Ud- 

 gangspunktet for den planlagte Ekspedition til Karissimbi. 

 Ogsaa den tilgrænsende Lavaslette gjordes til Genstand for 

 Undersøgelser. Af Storvildt fandtes der her temmelig rigeligt 

 med Elefanter, men ingen Hanner, der var værd at skyde, 

 hvorfor vi lod dem være i Fred. 



Om Aftenen og om Morgenen plejede Barneskolen at ind- 

 finde sig hos Konservatoren med Hænderne fulde af Øgler, 

 Kamæleoner, Gnavere, Slanger og andet Smaakryb, saa at han 

 tilslut maatte sætte en Stopper for videre Indsamling, da Huset 

 truedes med at blive oversvømmet med Dyr, og alle disponible 

 Spiritusglas hurtigt blev fyldt. 



Det vigtigste Resultat af Jagten paa Mikeno var dog de tre 

 nye Bjerggorillaer, som blev skudt af Ekspeditionens egne Med- 

 lemmer. De to nedlagde Gyldenstolpe, og den tredje tog jeg 

 mig af. Det kostede mange mislykkede Forsøg, mange Dages 

 Klatring i de uvejsomme Bjerge og var derfor et dobbelt kær- 

 komment Bytte. 



Jeg var allerede begyndt at tvivle paa, at jeg nogensinde 

 vilde faa disse laadne Kæmper at se, da en Dag Lulengas 

 Forstander, Pére van Hoe, selv foreslog at følge med. Thi, 

 sagde han, jeg plejer altid at have Heldet med mig. 



