96 



Overrasket betragtede jeg den blide Mand med de lyse- 

 blaa, venlige Øjne og undrede mig i mit stille Sind over, hvor- 

 dan en Kirkens Tjener vilde klare sig paa Gorillajagt. Alene 

 den lange, hvide Frakke var jo nok til at skræmme alt Vildt 

 bort i et Par Kvadratkilometers Omkreds. Og Hænderne, som 

 var vant til at fatte om Bønnebog og Monstrans, hvad skulde de 

 stille op med det tunge Mordvaaben? 



Men Afrika er nu en Gang Overraskelsernes forjættede 

 Land. Mine Bekymringer viste sig fuldkommen ugrundede, og 

 senere gik jeg og ærgrede mig over, at jeg overhovedet havde 

 kunnet tænke saadan. Hvorfor skulde en Missionær i Vildmar- 

 ken, som var vant til at fange sorte Sjæle, ikke ogsaa kunne være 

 med til at indlemme nogle Aber i en zoologisk Samling? Især 

 da de første sikkert er betydelig sværere at komme ind paa Livet 

 end selv den mest durkdrevne Gorilla. 



Vi startede altsaa ved Daggry med en paalidelig Sporsøger, 

 som van Hoe havde anbefalet. Inden der var gaaet en Time 

 havde jeg opdaget, at Præsten var mindst ligesaa trænet som 

 jeg, hvor det gjaldt om at klatre i Bjergene, og desuden ligesaa 

 ivrig en Jæger og Naturelsker. Den hvide Frakke var ombyttet 

 med brunt Khaki, og Præsten kravlede og klatrede som en smi- 

 dig Dreng. I Næven holdt han en gammel Mauser, og i Sam- 

 talens Løb fik jeg snart Rede paa, at han havde været et be- 

 gejstret Friluftsmenneske og en anerkendt Mesterskytte, inden 

 han i sin Ungdom iførte sig Fædrenes hvide Tunika. Utallige 

 Gange havde han været oppe paa Mikeno og kunde baade dets 

 Fauna og Flora paa Fingrene. Med vore mange fælles Inter- 

 esser blev vi snart gode Venner, og en fornøjeligere Jagtkam- 

 merat skulde man virkelig lede længe efter. Han begyndte med 

 at tale om de vilde, men gik snart over til at fortælle om Krigs- 

 aarene i Belgien og til at behandle forskellige almenmenneske- 

 lige Problemer og endte med Maeterlink, G. Hauptman etc. 

 Jeg svarede i samme Stil med Lappetroldtrommer, Neutralitets- 

 værn og Selma Lagerløf. Vi var netop ifærd med at fortælle 

 hinanden om vore Landes gamle Folkesagn, da vi snublede over 

 Sporsøgeren, der laa næsegrus paa Maven og pirrede i nogle 

 Gorillaekskrementer. 



— Friskt, i Dag, grinede han. 



Der var ikke Tid til mere Filosoferen. Flandern og Birke- 



