102 



nede, Mængden hylede eller sang Krigssange, og Kvinderne lo 

 af fuld Hals, I Landsbyerne kom hele Sværme os imøde, kastede 

 med Ris^), dansede Shimmy og raabte udfordrende til deres 

 Bekendte blandt Bærerne — mens de med deres brogede Sjaler 

 og Glasperler lignede store, mørke Sommerfugle, der flagrede 

 i Solen. Der var en Larm og et Hallo, som man sjældent 

 havde hørt Mage til. Jeg følte mig omtrent som en gammel 

 Farao, der blev baaret hjem efter en vellykket Dyst med Lan- 

 dets Arvefjender og nu modtog en barbarisk, men uden Tvivl 

 velfortjent Hyldest af sit Folk, 



De fire Bærere blev snart saa ophidsede af alt dette Leben, 

 at de satte fuld Fart paa og løb, som gjaldt det Livet. Bære- 

 stolen hoppede og dansede som en Jernbanevogn, der er løbet 

 af Sporet, og mine faraoiske Fornemmelser forsvandt hurtigt, 

 da det pludselig begyndte at gaa ned ad Bakke i samme mun- 

 tre Tempo, saa at hele Herligheden var lige ved at vælte. Kri- 

 gerne dansede af Henrykkelse, Jo mere jeg raabte, at de skulde 

 ta' den med Ro og ved Hjælp af svenske Kraftudtryk befalede 

 dem at slaa over i et mere menneskeligt Tempo, desto hur- 

 tigere løb de, antagelig i den Tro, at jeg syntes, det gik for 

 langsomt. 



Den lange Vej til Rutschuru blev da ogsaa tilbagelagt saa 

 hurtigt, at det maatte siges at være en Rekord, og først op ad 

 Bakken ved selve Poststationen sagtnede de endelig Farten og 

 gav sig til at trække Vejret. Jeg samlede mit stakkels søn- 

 derslidte Legeme sammen og hoppede ned paa et mere solidt 

 Grundlag, glad over igen at mærke Jorden under mine Fødder; 

 jeg lovede mig selv højt og helligt, at jeg aldrig mere vilde 

 benytte Kitandaen, undtagen det var højst nødvendigt. Hvor 

 lidet anede jeg dengang, hvad Fremtiden havde i Vente, og at 

 netop Bærestolen og jeg skulde blive uadskillelige Følgesvende 

 gennem hele Ituri og Sudan! 



Hele Rutshuru var naturligvis paa Benene. Alle de hvide 

 Bestillingsmænd med den elskværdige Commissaire de district, 

 Monsieur Ledoct, i Spidsen bød os Velkommen. En lille blaa- 

 fijet Purk overrakte en Buket Blomster med Baand i de sven- 

 ske Farver, og langs med Vejen stod hele Garnisonen og para- 



') En Hyldest, som egentlig tilkendegiver Underkastelse. 



