103 



derude. Officererne kommanderede, Soldaterne præsenterede 

 Gevær og Trompeterne udsendte en skingrende Fanfare — det 

 var jo altsammen umaadelig venligt og velment, men jeg be- 

 gyndte allerede at savne Ensomheden og de stille, vældige Bjerg- 

 toppe, som jeg havde ladt bag mig. Saadan pludselig efter at 

 have tilbragt ta Maaneder i Vildmarken at dumpe ned i et 

 forholdsvis civiliseret Samfund og tilmed føle sig selv som 

 Midtpunktet for alles Interesse, det er slet ikke saa rart. Og jeg 

 var glad over, at det snart fik Ende. Thi allerede i Overmorgen 

 tidlig skulde vi videre. 



Men vi blev overøst med Venlighed og Gæstfrihed fra alle 

 Sider under vort korte Ophold. 



Rutschuru er en lille sirlig og idyllisk Station med grus- 

 lagte Gange, grønne Plæner og mægtige Rosenbede. Husene 

 er bygget af røde Mursten med luftige Verandaer og vældige 

 Straatage. Et af dem stod tomt, og her havde Arrhenius faaet 

 anbragt nogle Maatter paa Gulvet og Møbler langs Væggene, 

 paa hvilke han havde hængt en Mængde Litografier fra svenske 

 Julehefter. Paa Bordet stod to blaa-gule Silkeflag. Der var 

 helt hyggeligt derinde ; og alt dette havde han arrangeret for 

 at skabe en passende Ramme om min Feltseng, sagde han. Der 

 var her ligesom et Pust af hjemlig Hygge trods Skorpionerne 

 og Spindelvævet under Straataget, mens udenfor Tam-tam'ernes 

 monotone Dunk slog Takt til Negrenes groteske Krigsdanse. 

 Hvad kan man forlange mere i Centralafrika? 



Elias! lad mig i Aanden trykke Din barkede Næve og takke 

 Dig for dette Bevis paa Venskab mod en omstrejfende Lands- 

 mand. Du, med Dit ubændige Temperament og bløde Hjerte, 

 med de strenge Ord og det milde Blik, der kunde lyse som en 

 staalblaa Klinge, men i næste Øjeblik ikke formaaede at skjule 

 deres medfødte Godhed, Du ejer dog i en sjælden Grad en 

 ikke almindelig Egenskab: at være svensk helt igennem. Mange 

 og trange Aar under Tropernes brændende Sol, blandt vilde 

 Stammer, et Liv, hvor Savn og Farer er blevet det daglige 

 Brød, og hvor Liv og Død afhænger af Sigtet med Riflen eller 

 den sidste Revolverpatron, har ikke formaaet at afstumpe Din 

 brændende Fædrelandskærlighed. Den har dybere Rødder end 

 som saa. Hele Dit Væsen er gennemsyret deraf, alle Dine 

 Handlinger udspringer af Ønsket om at vise Dig værdig til 



