io8 



Gribbe, Ørne og andre Rovfugle beskriver svimlende Buer i 

 Luften, der dirrer af Varme. 



I Skovene fører Bøflerne en sky Tilværelse. Oprindelig 

 havde de hjemme paa de aabne Stepper, men efterhaanden trak 

 de sig tilbage til fornem Afsondrethed, da de mærkede, at Men- 

 neskene begyndte hensynsløst at forfølge dem. Aften og Mor- 

 gen kommer de frem for at græsse. Da kan man se deres mørke 

 Kroppe aftegne sig som Kæmpesilhuetter mod Sletterne om- 

 kring dem. Selv Elefanterne aflægger nu og da en Visit, men 

 holder sig helst oppe paa Randbjergenes Skraaninger. 



Og endelig i Kløfterne bor der Løver og Leoparder Side 

 om Side med Nattens Marodører: Hyæner og Sjakaler. De 

 passer paa, om der er noget, der rører sig paa Steppen efter 

 Solnedgang, og det er deres Skyld, at Kob og Topi stadig maa 

 være paa Vagt og ikke kan sove med mere end et Øje ad 

 Gangen. Ellers ve dem! 



Midt paa de aabne Pladser græsser Antiloperne, hvis de 

 da ikke har søgt Beskyttelse mod Middagsheden under et eller 

 andet Træ. Græsset er knap nok fodhøjt, men alligevel kan 

 man gaa lige hen til dem, naar Vinden er gunstig. Første 

 Gang, man træffer dem, er det ikke usædvanligt, at man kan 

 komme dem paa en 30 — 40 Meters Afstand, thi de lever i 

 lykkelig Uvidenhed om Menneskets Mordlyst og Grusomhed. 

 Efter det første Skud staar de ofte stille og stirrer uforstaaende 

 paa den faldne Kammerat. Først lidt efter lidt gaar det op 

 for dem, at Knaldet fra Geværet kan rumme en Fare. Og fra 

 det Øjeblik af er der ingen Grænser for deres Skyhed. Saa 

 galopperer de afsted ved det første mistænkelige Vindpust og 

 er siden meget vanskelige at komme ind paa Livet. To hun- 

 drede Meter eller mere er i saadanne Tilfælde god Skudvidde. 



Efter at Samlingerne, det vil sige Rigsmusæet, havde faaet 

 deres Eksemplarer, kom Bøssen kun modvilligt til Kinden. 

 Hvorfor forstyrre Idyllen? Hvorfor sprede Død og Tilintet- 

 gørelse i dette Dyrenes Paradis? Det var jo saa uendelig meget 

 fornøjeligere bare at se paa dem, med Blikket følge deres smi- 

 dige Bevægelser og iagttage deres daglige Sædvaner. Eller at 

 ligge skjult ved et Vandingssted og uset være Vidne til, hvor- 

 dan Dyrene slukker deres Tørst og Bukkene slaas om de bedste 

 Pladser. Det var kun, fordi man var tvunget til at holde Liv 



