109 



i sig selv og de sorte i Lejren, at man tilsidst tøvende lagde 

 Fingeren paa Aftrækkeren. Eller ogsaa fordi man maatte have 

 friskt Aadsel for ved Hjælp af det at faa fat paa en Løve. Men 

 ellers — hvorfor ikke lade de græssende Hjorder i Ro. Det 

 forekom næsten forbryderisk at forstyrre den paradisiske Fred. 



Hvis jeg havde nogen Indflydelse i Kongo, vilde jeg først 

 og fremmest erklære Slttterne omkring Ruindi for naturfre- 

 dede og forbyde al Jagt. De udgør et Brudstykke fra Tertiær- 

 tiden, der er blevet bevaret helt op til det t3^ende Aarhundrede. 

 Grænserne er naturligt angivne. I store Træk: de østlige Bred- 

 der af Rutshuru- og Ivui-Floderne, (hvis Vande ogsaa skulde 

 være fredede), indtil Kabare-Rutshuru- Vejen, ad denne Vej til 

 Parallelen gennem Kayumba, og langs Parallelen til Rand- 

 bjergene vest for Rutshurufloden. Herfra bør Grænsen følge 

 de øverste Bjergskraaninger til i " 50' nordlig Bredde og saa 

 dreje af lige mod vest til Randbjergene vest for Ruindi, følge 

 disses øverste Skraaninger til Mokogoma og derfra den korteste 

 Vej til Bredden af Edwardsøen, der saaledes skulde afgrænse 

 Omraadet mod Nord. 



Landet og Faunaen indenfor disse Grænser er nemlig saa 

 typisk urafrikansk, at det vilde være en Skam, om de paa noget 

 Punkt mistede deres Særpræg. Og det er værd at lægge Mærke 

 til, at Egnen er den eneste virkelig vildtrige, der er tilbage i 

 denne Del af Centralafrika. Ruindisletten vilde blive en ny 

 Yellowstone Park. Jeg forestiller mig, hvordan det en Gang med 

 Tiden, naar Samfærdselsmidlerne har udviklet sig, vilde blive 

 en yndet Sport at valfarte derned for at betragte Rutshurus 

 Flodhestejorder, færdes blandt Antilopeflokkene, der græsser 

 uforstyrret, som de gjorde det i Eden; og man vil tænke ved sig 

 selv: saadan har altsaa de sortes Verdensdel set ud, inden den 

 hvide Mand kom og ødelagde det hele. 



Al Jagt skulde forbydes, og helst burde der være et or- 

 dentligt Opsyn, som skulde holde Øje med Rovdyrene, baade 

 de firbenede og de tobenede. Endnu nogle Aar frem i Tiden er 

 der vel ingen Fare, for at Vildtet skal blive udryddet. Men jo 

 meie Samfærdselsmidlerne udvikles, desto større bliver Faren for 

 Masseslagtning og Ødelæggelse af Vildtbestanden. Træffes der 

 ikke Forholdsregler i Tide, er jeg bange for, at Territoriet vil 

 komme til at dele Skæbne med saa mange andre af et lignende 



