114 



lyst, skød man til Proviant, byggede Boma eller lagde Blodspor. 

 Og naar Aftenen kom, krøb man ind i sin lille primitive Ris- 

 hytte, lyttede til Nattens Lyde, ventede paa Løver og stirrede 

 altimens op mod Himlens gnistrende Stjærner . . . 



Hvad skal jeg saa fortælle om? 



Hvordan den første Løve faldt en Morgen ved Solopgang 

 efter at have kæmpet tappert for sit Liv ? Hvordan Aadselet, en 

 Aften Kl. 9, lokkede hele femten Stykker til sig, og vi maatte 

 skyde otte for omsider at faa Nattero, efter at den sidste i ren 

 og skær Forskrækkelse hoppede lige ind mod mit Bøsseløb ? Hvor- 

 dan en gammel, saaret Hanløve legede Skjul i en Kløft, hvor vi 

 havnede blandt Millioner af tommelange Vandremyrer, saa vi 

 maatte opgive at forfølge den og i Stedet for trække Klæderne 

 af Kroppen og rense hinanden for det stikkende og bidende 

 Kryb, hvis stærke Kindbakker tog en Mundfuld af Skindet med 

 for hver en, man fjærnede? Eller hvordan en anskudt Bøffeltyr, 

 der kom farende i rasende Galop, først blev kastet omkuld, da 

 Spidsen af dens Horn kun var nogle faa Meter fra Skytten, saa 

 at han var lige ved at faa den tunge Krop over sig? 



Den Slags har man hørt og læst saa meget om, at det er be- 

 gyndt at blive lidt trivielt. Ude i Vildmarken er Livets og Dø- 

 dens Problem blevet utrolig simplificeret. Man staar saa at sige 

 hver eneste Dag overfor det. Og tilsidst reagerer man ikke 

 mere. Lad dem, der gider, prale af deres Bedrifter. Naar man 

 koldblodigt og med velberaad Hu udsætter sig for Fare, be- 

 høver man vel ikke at tude sine Medmennesker Ørerne fulde af 

 det. Jeg foretrækker i hvert Fald at tale om noget andet. 



Jeg vil fortælle en ganske almindelig Jagthistorie ; den er 

 hverken mere spændende eller mærkelig end andre af den Slags, 

 men det var en af disse Oplevelser, der efterlod et uforglemme- 

 ligt Indtryk: Fuldmaanenatten, da jeg skød min første Løve 

 fra en Boma: 



Helt uden for al Lov og Ret er der et Sted, der hedder 

 Kanyamaranga. Hvorfor det har et Navn, ved jeg ikke, thi 

 der findes intet andet end Steppen med sine Akacietræer, Eu- 

 phorbiaer og Kløfter. Maaske har der engang for længe siden 

 paa dette Sted ligget nogle Hytter, hvis Beboere er blevet tvun- 

 get til at flytte, fordi Løverne blev for frække og nærgaaende. 

 Det hænder ofte i disse Egne. Først prøver man at værge sig 



