119 



og flænger. Kæberne maler og tygger, og Tungen slikker nu 

 og da, rød, omkring Mundvigene. Det er Laarpartiet, de helst 

 vil i Lag med, — det er den største Lækkerbidsken. De river 

 i det hver fra sin Side. Hvis ikke Aadselet var bundet saa godt 

 fast, var de vel for længe siden draget afsted med hele Herlig- 

 heden. Nu maa de pænt blive, hvor de er. Knurre, slide i det 

 og knurre igen. 



Endnu en lille Tid faar de Lov at blive ved. 



Bøssen ligger spændt til Kinden. Sigtekornet, som er om- 

 viklet med Bomuld, for at det skal være mere synligt i Mør- 

 ket, slipper ikke et Øjeblik Skulderbladet paa den nærmeste af 

 Løverne. Den begynder at blive urolig. Rejser sig halvt op 

 med Gabet dryppende af Blod. Nu! 



Et Glimt. Et Knald. To samtidige Skud, der lyder som 

 et. Thi Filmsfotografen ved Siden af har ogsaa skudt. 



Løverne hopper højt i Vejret, springer forbi hinanden og 

 forsvinder til hver sin Side. 



Pladsen ligger tom. Om muligt endnu mere øde end før. 

 Men fra Buskadset ikke langt borte hører vi et Dyrs Døds- 

 rallen. Efter Retningen at dømme er det Olssons. 



Da lyder til højre et arrigt Brøl. Gang paa Gang skælver 

 Luften af de dybe Bastoner. Uafbrudt stiger og falder de, mur- 

 rende og knurrende. Det lyder, som om alle Vredens Furier 

 var sluppet løs og holdt Koncert. 



Jeg rejser mig op og faar Øje paa Løven et lille Stykke 

 borte. Den sidder halvt op paa stive Forben, og Hovedet svin- 

 ger voldsomt. Gabet er spærret vidt op, men dens Bagkrop er 

 aldeles ubevægelig, aabenbart lammet af Skuddet. 



Det er for lang en Afstand at skyde paa; og Lyset er for 

 usikkert. Den kunde godt blive liggende der til Daggry; men 

 jeg kan ikke holde ud at se et Dyr lide paa den Maade. Og 

 desuden advarer dens Brølen andre Løver imod at kommer her- 

 hen. Paa den Maade vilde Resten af Natten være spildt. Der- 

 for kryber jeg nu ud af Bomaen. Gid nu blot Olssons Løve 

 var rigtig død ! 



Da det skamskudte Dyr faar Øje paa mig, øges dets Raseri. 

 Men det er afmægtig Vrede. Kroppen har ikke længere Kraft 

 til at samle sig til Spring. Hvordan den i det hele taget har 



