120 



kunnet springe efter det første Skud er ubegribeligt. Men her 

 ligger den, en Snes Meter fra Bomaen. 



Skuddet smælder, men uden noget Resultat. I Maanelyset 

 maa jeg have skudt over Ryggen paa den. Jeg maa nærmere 

 endnu, til kun nogle faa Meter adskiller os, og jeg sender den 

 en Kugle i Hjertet. Dens Brølen forstummer i et Suk. Det 

 rykker nogle Gange i Kroppen. Saa er alt stille. 



Saa hurtigt som muligt kryber jeg tilbage og trækker Bo- 

 maens Kviste sammen efter mig. Thi den anden Løve høres 

 stadig i Buskadset. Naar det allerede ved Dagens Lys er risi- 

 kabelt at gaa efter saadant Vildt, vilde det være det rene Van- 

 vid at udsætte sig for et Angreb i Mørke. En Tid lang lytter 

 jeg efter Lyden. Den bliver svagere og svagere. Endelig hører 

 den helt op. Saa ruller jeg mig igen ind i Tæppet op prøver 

 paa at falde i Søvn. 



Men det bliver en urolig Søvn. Nogle Timer efter er der 

 igen Løver ved Aadselet. Denne Gang to Hunner med hver 

 sin Unge, der sniger sig frem fra Skyggen. Og jeg ligger igen 

 og ser paa dem fra mit Skjulested. 



De gamle er sky og forsigtige. De prøver at holde Ungerne 

 tilbage. Men de er aabenbart fulde af Appetit. De piber og 

 knurrer. Snart sidder den ene ovenpaa Bukken, medens den 

 anden er ifærd med at æde sig ind i Maven. Det gaar helt 

 godt. Et Øjeblik efter stikker kun Bagbenene ud i Maaneskin- 

 net. Da der ikke synes at være Fare paafærde, vover de gamle 

 sig ogsaa frem, og snart er Gildet i fuld Gang. 



Jeg tøver ligefrem med at forstyrre Familieidyllen. Un- 

 gerne synes at have det svært rart, og Moderen spinder af Til- 

 fredshed over, at det i Aften gik saa nemt med at skaffe Mad. 

 Den skudte Han et Stykke derfra synes de ikke at skænke nogen 

 Opmærksomhed. 



Hvordan det gik eller ikke gik, — Skuddet smældede . . . 



Hun bliver liggende. I Dødsøjeblikkets Trang til at mærke 

 et eller andet mellem Tænderne har hun bidt i sin egen For- 

 pote helt ind til Benet. 



Gang efter Gang kom Ungerne tilbage. Vi hørte, hvorledes 

 de og den anden Løvinde sloges lige i Nærheden, da hun vilde 

 forhindre dem i at nærme sig det mistænkelige Sted. Men 

 de var stædige og begreb ingenting. Tilsidst tabte hun Taal- 



