123 



talte det Liv, som udfolder sig i Floderne. Thi hvis Steppen er 

 Antilopernes og Løvernes forjættede Land, kan Rutshuru med 

 samme Ret kaldes Flodhestenes forjættede Vand. 



Jeg har set disse forhistoriske Dyr paa forskellige Steder i 

 Afrika: i Kenya, i Søerne i det store Sænkningsomraade og i 

 Nilen, men intet Sted har de været saa frygtløse som her, og 

 intet andet Vand af saa minimalt et Areal har huset saa mange 

 Dyr. Aldrig er jeg kommet dem saa nær og har kunnet glæde 

 mig saa uforstyrret over deres klodsede Lege som i Rutshuru. 



Og dog, hvor ganske anderledes har her ikke set ud for en 

 Snes Aar siden. 



Endnu den Gang da Eric von Rosen besøgte Egnen i 19 12, 

 fandtes der, skriver han. Hjorder paa over hundrede Dyr. Hvil- 

 ket Skue maa Floden saa ikke have frembudt endnu længere 

 tilbage i Tiden? Den maa have vrimlet som en Myretue af 

 Tykhuder. 



Men nu er det tyndet ud i Flokkene. Trods gentagne Besøg 

 paa de bedste Steder lykkedes det os aldrig at finde mere end 

 50 Dyr sammen. Oftest kun 20 — 30, men det er dog ganske 

 pænt, naar man betænker, at Floden mange Steder ikke er 

 bredere end samme Tal i Meter; derfor kan man ogsaa liste 

 sig helt ind paa dem, skjult af Græs og Papyrus, som dækker 

 Bredderne. Omtrent 5 Meters Afstand var det nærmeste, jeg 

 kom dem. 



Der er en Pusten, Grynten og Prusten uden Lige. Overalt 

 stikker de klodsede Hoveder op over Vandet med deres spidse 

 ^ren, smaa Griseøjne, som plirre fornøjet mod Solen, og de 

 lyserøde Næsebor, gennem hvilke Vandet stadig synes at rinde. 

 Eller ogsaa er Dyrene krøbet op paa en Sandbanke, hvor de 

 døsigt ligger og godter sig i Solskinnet og lader de smaa, flinke 

 Oksehakkere finde Insekter paa deres Rygge. I en kompakt 

 Flok staar de Krop ved Krop og gnider Siderne mod hverandre 

 eller hviler deres tunge Hoveder paa Sidemandens Skulder. Nu 

 og da aabner en gammel Tyr sit Ginungagab i en sand Rekord- 

 gaben. Den gaber og gaber, til Munden danner en stump Vin- 

 kel, og man synes, at Kæberne maatte være gaaet af Led for 

 længe siden. I den brede Hule, som dannes, øjnes Tungen tyk 

 og rød mellem Hugtænderne, der ligner hvide Drypsten, som 

 vokser ud fra Væggene. Den giver sig god Tid og forlænger 



