I30 



løb, som banede sig Vej ad Bjergets Skraaninger, og som vi 

 kunde skelne med vore blotte Øjne. Da det gik op for Bæ- 

 rerne, at vi ikke tænkte paa at følge deres Raad og overnatte 

 ved Foden af Bjerget, fik de Fart paa sig, og det gik nu betyde- 

 lig hurtigere og bedre end før. 



Da vi havde ladt det dyrkede Land bag os, kom vi ind i en 

 tæt Kratvegetation, hvor hist og her nogle høje Træer ragede 

 op af det greltfarvede grønne. Vi fulgte en smal Sti gennem 

 dette Vildnis af allehaande Vækster. Stien havde aabenbart for 

 nylig været benyttet af Elefanter, hvis mægtige Fodaftryk man 

 saa flere Steder. Elefanterne havde moret sig med at vælte nogle 

 Træer, af hvis Blade de havde skaffet sig et maaske højst til- 

 trængt Foder. Ofte var Stien saa smal og overgroet, at Kara- 

 vanen maatte hugge sig igennem. Stigningen blev stadig mere 

 stejl, og man gled ud for hvert Skridt. Bestandig sank man i 

 til Anklerne, og da Jorden var i høj Grad smattet og slibrig, 

 kan man jo nok tænke sig, at det ikke just var nogen „Vandring 

 paa Roser". 



Efter omtrent to Timers Marsch gennem Kratvegetation, 

 begyndte Bambusskoven. Her var der om muligt et endnu 

 større Uføre. Bambusskoven, der i et bredt Bælte strækker sig 

 rundt om Vulkanerne i en Højde af cirka 3,000 Meter, er saa 

 tæt, at Solens Straaler knap formaar at trænge igennem og med 

 sin livgivende Varme naa ned til Bunden, der her kun har en 

 lav og sparsom Vegetation. Elefanterne, der paa det sidste 

 Stykke af vor anstrengende Marsch gennem Krattet havde søgt 

 sig andre Stier end dem, vi færdedes paa, havde nu igen tram- 

 pet os en Vej, og deres vældige Fødder havde efterladt sig dybe 

 Spor. Hele Tiden maatte vi passe paa ikke at komme ned i 

 disse Spor, hvad der ikke lettede os vor i Forvejen besværlige 

 Vandring. Stien var dækket af vissent Løv, der raslede for vore 

 Skridt. Ellers hørtes der næppe en Lyd uden fra nogle Smaa- 

 fugle, der forskrækkede fløj bort til mere fredelige Egne, En 

 behagelig Kølighed slaar en imøde i disse dystre og kun sjældent 

 af noget Menneske besøgte Omraader; skønt Sveden drev af 

 os, og man begyndte at kunne mærke, at man var kommet godt 

 til Vejrs. Lungerne og Hjertet arbejdede tungere, men nu var 

 vi ogsaa oppe i en Højde af cirka 3,400 Meter over Havet. 



Fremad gaar det og stadig mere stejlt. Efter syv Timers 



