131 



meget anstrengende Marsch, kom vi endelig til en lille Lysning i 

 Skoven. Bambus'en havde efterhaanden maattet give Plads for 

 andre Træarter, blandt hvilke Hagen'ia abyssinica var den mest 

 fremherskende. 



Da der i Nærheden af denne aabne Plads efter vore Vej- 

 viseres Udsagn muligvis skulde findes Vand, besluttede vi os 

 til at overnatte her. Snart var Teltene rejst, og muntert knit- 

 rende Lejrbaal tilkendegav, at Dagens Møje og Besvær var 

 lykkeligt overstaaet, og at det var paa Tide at hvile ud til den 

 næste Dags Anstrengelser. Efter hvad vore Førere forklarede, 

 vilde vi i Morgen komme til at gennemgaa mindst lige saa 

 svære Strabadser, inden vi naaede vor Rejses Maal. Det lød 

 jo lovende. 



Vi følte os allesammen glade og tilfredse, da vi den næste 

 Dags Morgen stod klare til Opbrud. Natten havde været kold 

 og fugtig, saa vi længtes efter det Øjeblik, da Solen vilde hæve 

 sin ildrøde Kugle over Horisonten. Heldigvis var der ikke mere 

 end ni af Bærerne, der var stukket af. Vi efterlod noget af det 

 mest undværlige af vor Oppakning under Opsyn af en Askari 

 i den Hensigt, saa snart vi var kommet frem til vort Bestem- 

 melsessted, at lade det afhente. 



Stien, vi fulgte, var i Dag mindre grødet, og vor Fremtræn- 

 gen foregik derfor i et noget hurtigere Tempo, skønt Stigningen 

 var større. Dog var vi næsten hele Tiden nødt til at hugge os- 

 frem gennem den tætte Vegetation. Terrainet var ligesom det,, 

 vi havde passeret den sidste Del af Dagen i Gaar. Skovbunden 

 bestod væsentligst af høje Brændenælder (Droguetia) samt en 

 med vor almindelige vilde Kørvel nærbeslægtet Art. Træerne 

 bestod mest af Hagen'iaer. Fuglelivet syntes her noget rigere 

 end længere nede, og flere interessante Arter indlemmedes i de 

 stadig mere omfangsrige Samlinger. Blandt Skovens vingede 

 Skabninger var den lille i et pragtfuldt Farveskrud straalende 

 Han af Grauer's Honningfugl uden Sammenligning den al- 

 mindeligste. Den har en Dragt, der paa Ryggen er metalglin- 

 sende smaragdgrøn, medens Brystet er karmosinrødt. Det var 

 en sand Fryd for Øjet at se disse smaa Skabninger flyve fra Træ 

 til Træ for at søge deres Næring i Blomsterne. Med deres søde 

 Kvidren oplivede de ogsaa den ellers saa øde og tavse Natur. 

 Vi fandt Bøffelspor, men Dyrene selv saa vi ikke noget til. 



g* 



