137 



sit Bryst for herigennem at give sine Kammerater et Fare- 

 signal. 



Da jeg ikke havde medtaget nogen kraftig Riffel, blev min 

 ene Bøssebærer skyndsomst sendt tilbage til Lejren efter min 

 store Dublet. I aandeløs Spændig ventede vi paa nærmere Livs- 

 tegn fra Gorillaerne, som, efter hvad det syntes, ikke kunde 

 være langt borte. Men alt var stille, og kun nogle Smaafugles 

 glade Kvidren og et Egerns Gnasken afbrød Stilheden. Efter 

 kort Tid, der dog forekom mig som en Evighed, vendte Bøsse- 

 bæreren tilbage med Vaabnet, og vi begyndte nu en forsigtig 

 Fremrykning i Retning af det Sted, hvor vi mente, at Dyrene 

 maatte være. 



Vi havde ikke gaaet mange Skridt, før vi fandt Spor af en 

 stor Flok Gorillaer, som fra Karissimbi havde begivet sig ned 

 i Dalstrøget. Gorillaerne havde ikke haft Hastværk, det kunde 

 man tydeligt skønne af Sporenes Udseende. Undervejs havde 

 de været ivrigt beskæftigede med at sætte deres Frokost til 

 Livs, som denne Gang havde bestaaet af Kørvelens kødfulde 

 og saftige Stængler. Med den yderste Forsigtighed, og idet vi 

 især passede paa ikke at gøre Støj, listede vi os frem. Vi 

 maatte være temmelig nær ved Gorillaerne. Nu og da hørtes 

 nemlig svag Grynten, og Bevægelse og Raslen i Undervegeta- 

 tionen røbede Dyrenes Nærværelse. Desværre var de selv 

 fuldkommen skjulte af den høje Plantevækst. Paa det Sted, 

 hvor vi først havde fundet Spor, blev Størstedelen af mine Folk 

 ladt tilbage med strenge Ordrer til at forholde sig rolige og 

 ubevægelige, hvad der end skete. 



Jeg, min Bøssebærer Simba og en af Vejviserne krøb sagte 

 fremad, til vi naaede Foden af et Træ, hvorfra vi saa nogen- 

 lunde kunde overse en lille, aaben Plads i Skoven. I Midten af 

 denne Lysning laa et stort væltet Træ; dets Grene bøjede sig 

 ud over den rige Plantevækst, som overalt bedækkede Jorden. 

 Min Udkigspost befandt sig kun en halv Snes Meter fra det 

 Sted, hvor Gorillaerne opholdt sig. Med letforklarlig Spæn- 

 ding ventede jeg paa Gorillaerne; maaske vilde jeg faa et Syn 

 at se, som det sikkert ikke har været mange, maaske overhovedet 

 ingen, Europæere forundt at se Magen til. Det varede heller 

 ikke længe, før jeg fik Øje paa en Gorillaunge, som sagte og 

 forsigtig klatrede op paa den væltede Træstamme. Lidt efter 



