138 



kom der en til, og de to Lømler gav sig til at lege en klodset 

 Tagfat. Nu og da lod de sig glide ned paa Jorden. De hop- 

 pede aldrig lige ned, men hængte sig først i Armene og lod 

 sig saa med et Bump plumpe ned paa Jorden ; lidt efter kom de 

 atter op paa Træstammen og genoptog Legen. Deres Bevægel- 

 ser var langsomme og meget kluntede. En Gang da den ene 

 Unge, under et Forsøg paa at faa fat i sin Kammerat, gjorde 

 en hurtigere Bevægelse, tabte den Fodfæstet og trillede ned. 

 Det var ikke langt fra, at den anden, i Forfærdelse over at se 

 den saa pludselig forsvinde, havde fulgt dens Eksempel. 



Nogle Gange omfavnede de hinanden, og en Gang blev 

 jeg Vidne til, at den ene Unge efter et mislykket Forsøg paa 

 at faa fat paa den anden med begge Hænder begyndte at dunke 

 paa Træstammen; det var aabenbart gjort i den Hensigt, at 

 Kammeraten skulde komme nærmere af Nysgerrighed. Saa paa 

 én Gang blev der en livlig Bevægelse i det grønne, og roligt 

 og adstadigt klatrede en fuldvoksen Gorillahun op paa Stam- 

 men. Der satte den sig ned og spejdede til alle Sider. Gorilla- 

 ungerne forholdt sig nu i nogle Øjeblikke fuldstændig ubevæge- 

 lige. De genoptog imidlertid hurtigt deres kaade Leg, da Mo- 

 deren øjensynlig havde overbevist sig om, at der ikke var nogen 

 Fare paafærde. Snart begyndte Hunnen at blande sig i Legen 

 til Ungernes baade hørlige og synlige Henrykkelse. Engang 

 blev jeg Vidne til, at Gorillahunnen med begge Arme om- 

 favnede den ene af Ungerne. Saadan blev den siddende en Tid 

 lang, mens den anden Unge skinsygt betragtede dem. Lidt efter 

 begav den sig atter ned paa Jorden, og Ungerne fortsatte Legen. 



Et Stykke længere borte stod et udgaaet Træ, i hvis ne- 

 derste Grene en anden Hun med en Unge sad paa Hug, øjen- 

 synlig mætte og glade ved Tilværelsen. Til venstre for mig 

 laa et andet væltet Træ, paa hvis Stamme en fuldvoksen Han 

 sad og holdt Udkig. Nu og da gik den ned fra sit ophøjede 

 Stade og brækkede Blade og Planter af, som den, efter først 

 nøje at have betragtet dem, førte til Munden og fortærede un- 

 der lydelig Smasken. I Midten af Lysningen — desværre dog 

 fuldkommen skjult for mine spejdende Blikke — opholdt den 

 øvrige Del af Flokken sig, der, som det senere viste sig, bestod 

 af omtrent tredive Medlemmer. Blandt disse var Flokkens An- 

 fører, som sommetider ved en gryntende Lyd gav sin Nærvæ- 



