141 



dels kantet og dels bedækket med afrevne Kviste og Blade. In- 

 den Dyrene var gaaet til Ro, havde de i Nærheden indtaget 

 deres Aftensmaaltid, der foruden den vilde Kørvels saftige 

 Stængler havde bestaaet af nogle gule, kirsebærlignende Frugter. 



Efter nøje at have undersøgt Omgivelserne erklærede min 

 Sporsøger, at Gorillaerne ikke kunde være langt borte. Nu var 

 den yderste Forsigtighed nødvendig. Det var ikke nogen let 

 Sag lydløst at bane sig Vej gennem den indfiltrede Vegetation, 

 der her for en stor Del bestod af næsten mandshøje Brænde- 

 nælder. Lidt efter lidt lykkedes det os dog uden at have lavet 

 altfor megen Støj at naa Randen af en dyb Kløft, som Go- 

 rillaerne var gaaet ned i. Vi kunde ikke finde Fodfæste og var 

 nødt til at lade os glide ned til Bunden, hvor en lille Bæk med 

 krystalklart Vand vældede frem. Her havde Dyrene slukket 

 deres Tørst, og det samme gjorde mine Folk. Gorillaerne havde 

 fortsat opad den anden Skrænt, og der var ikke andet for: vi 

 maatte efter dem! Paa alle fire krøb og klatrede vi op, idet vi 

 greb fat i Trærødder eller i Mangel af andet i Nældernes 

 Stængler. Vi var alle glade, da vi endelig var kommet over 

 denne besværlige Kløft. Vi ønskede, vi havde haft lige saa tyk en 

 Hud paa Hænderne som Gorillaerne, saa havde vi ikke behøvet 

 at give ondt af os over Nælderne. Paa den anden Side af Kløf- 

 ten begyndte en ny Sænkning, men dens Sider var ikke slet saa 

 stejle. Da vi var kommet vel op paa den næste Bakkekam, fik 

 jeg Øje paa to Gorillahanner, som sad paa Jorden med Ryggen 

 op ad hver sin Træstamme. De var ivrigt optaget af deres Mor- 

 gentoilette, som de hjalp hinanden med. De var meget komiske 

 at iagttage, og jeg kunde ikke lade være at le indvendigt af 

 deres pudsige Gebærder. Den ene Gorilla vendte sig imod mig, 

 medens den anden viste sit nøgne, muskuløse Bryst. To Hun- 

 ner eller maaske yngre Hanner havde slaaet sig ned i Nær- 

 heden. 



Den Gorilla, der sad vendt imod mig, opdagede mig saa godt 

 som øjeblikkeligt. Jeg lod derfor straks et Skud falde, idet jeg 

 sigtede efter den, der sad med Siden til mig. Det var nemlig 

 den største; den saa ud til at være et rent Pragteksemplar. 

 Afstanden mellem mig og Dyrene beløb sig til cirka 40 Meter, 

 og ved Skudet tumlede Gorillaen om og forsvandt. De andre 

 begav sig i fuld Fart ned ad Skraaningen, og i flere Minutter 



